21 

























áll a regény széles tere rendelkezésére, nem kevésbbé 
archeologusi az ambiciója; pedig anyaga ugyancsak ke- 
vés: egy XVII. századbeli iskolamester silány verselése, 
mely egyik mondánkat összedúlt csontvázában tartotta 
fenn, — ebben sejti meg ő a magyar lovagkort. Vagy 
talán a történelemben lelt hálásabb adatbányára? Maga 
vallja meg, hogy a fölvett kor mondának már na- 
gyon világos, történetnek pedig az eposziró kí- 
vánta részletekre nem eléggé az.c Már pedig 
ő inkább obszerváló mint kiképzelő erővel rendelkezik, 
amiért is műveiben, e történeti elbeszélésekben a kor- 
rajzi háttér aránylag fogyatékos lesz. 
RK renaissance első friss szellőjének, nyíló tavaszának 
kora ez: de e hatalmas szellemi mozgalomról, részletesen 
kidolgozott költői kép helyett, inkább csak odavetett szá- 
raz irodalomtörténeti megjegyzést kapunk. Hogy a tudo- 
mány a klastromok zárt falai közül a szabad levegőre 
jutott, ez csak sovány reflexióval van érintve, mikor La- 
josról azt halljuk, hogy apródjait külföldi udvarokhoz adta 
cserébe s iíthon meg Pécsett :ra tudománynak gyújta 
mécset; nem is egy fordult meg Páris, — Bolognában, 
maga erszényén, vagy a király zsoldjában.c Hol van 
a szóban levő kornak speciális bája, melyben a 
középkor rideg éjjele az újkor hajnalától derűl? Hol 
a túláradó, pogányos érzékiség sejtelme, mivé a beteges 
. rajongását átváltozóban, és mi a századokig tespedt vért 
feleleveníté, az életöröm sugaraival szivárványozá? Hol 
a varázs, mely a mogorva vén várakat ifjú, csillogó 
tündérpalotákká változtatja? 
Vagy mutat-e egyáltalában nagy tetteket daliás 
ideink e rajza? A költő két főmozzanatot vesz fel. 
Az első a csehországi kaland, mely csakugyan vékony mon- 
daszálból van képpé szőve, egy Mátyás királyhoz illő 
furflang, már jó messze esik alovagi ideáltól, inkább pol- 

