Tem ATR 96 CNYVIK VIT ZINÉRÉK ZAY VLAN GYTI 
24 
a monda is fentartotta: szálfát emelget, malomkövet ha- 
jigál, farkasokkal vi, megvadult bikát fog le, közbe-közbe 
óriásokat nyakal, veszett feneként táncol. Akkor van leg- 
nagyobb baja, ha rokon erejű másik marhára bukkan; 
oly ellenfele nem akad, ki kézzel foghatólag magyarázza 
meg neki az eszesség, ügyesség fölényét a testi erőn. 
Rendesen tehát úgy üti agyon ellenét, mint egy kutyát 
vagy ökröt leütnek, testét egész mészárosi kedvteléssel 
sszabja ki.x-t) Minthogy pedig nem valami útonáilót csa- 
pott agyon, hanem állítólag lovagi párbajt vivott — ami 
nála azért szintén csak kegyetlen lenyakazással végződik, 
—tehát fölmutatja a leöltnek skisebbik darabjátc,a fejét. 
Ilyen lovagiasság rögeszméje többször lepi meg, s olyan- 
kor némi lovagi modort szeretne magára hazudni; ver- 
senytársának tollat küld, kezet ád, stb.; mind oly beta- 
nult fogások, mint valami népünnep felfogadott inges- 
gatyás atlétáinál. Nem ok nélkül hüledezünk, mikor irigy 
bátyja dacára zöld ágra jutva, nem ép ideális szerénység- 
gel, nem is ép rendkivül jó lélekkel, igy szól anyjához: 
"Már most Toldi Györgygyel lakhelyet cserélünk; ő Nagyfa- 
luba megy, mi pedig itt élünk.c?) Nem tudjuk elgondolni, 
t) (Későbbi jegyzet. Lehr Albert kifogásolta e 
magyarázatot. Szerinte ugyanis itt szabóra és nem mé- 
szárosra gondolt Arany. Azonban Arany az idézett helyen 
irha kikészítésről is beszél, ami pedig nem szabó- 
mesterséggel rokon, mint ama skisebbik darabc emlege- 
tése sem kelt ilyen mesterségbeli reminiszcenciákat.) 
$) Toldi mond még egyéb meglepőt is. Mikor a 
király elé térdel, így szól:... "Én meg idejöttem fel- 
adni tettemet, s várni vagy kegyelmet, vagy bünteté- 
semet.c Eles szemmel vette észre már Kemény Zs. a 
költőnek e jellemzési botlását s találóan jegyezte meg 
rá, hogy az ilyen ildomos, ügyes a propos füllentés 
nem oly őszinte nép fiához illik, mint Toldi, hanem más, 
ravaszabb, kalandor lovaghoz. 

