28 
V. 
—" Brany, midőn így a múltba merűl, régibb költőket 
dolgoz fel. Ez egész Európában kedvenc eljárása volt a 
XIX. század romantikus költészetének, mely szívesen for- 
dúlt a XVIII. és XVII. század klasszicizmusát meg- 
előző írókhoz, kikben a formátlanság árán nemzetibb jel- 
leget és frissebb életerőt találtak. Szívesen fordúltak még 
régibb időkhöz: a megunt klasszicizmus ellenlábasának, a 
középkornak dús mondavilágához. Ennek felhasználásával! 
iparkodtak rekonstruálni a hajdankort. Elvüket Hugo Vik- 
tor foglalta szavakba a La légende des siécles 
elő szavában: II nest pas défendu au poéte et au philo- 
sophe dessayer sur les faits sociaux ce gue le natura- 
liste essaye sur les faits zoologigues: la reconstruction du 
monstre daprés lempreinte de TVongle ou Valvéol de 
la dent. 
Ilyen új feldolgozót az Asztalkör-mondája ta- 
lált legművészibbet, az Idyulls of t he King költőjé- 
ben Tennysonben: ezért is érdekes ezzel a költővel állitani 
párhuzamba AHranyt. K nyelvezetről szóltunkban érintet- 
tünk már valamit e  párhuzamból: egészítsük most ki 
egyéb oldalairól. Ami a tárgyválasztást és tárgyuk szere- 
tetében huzamos kitartásukat illeti, van köztük némi ro- 
konvonás. De viszont mennyi és mily lényeges különbö- 
zés! Bűvös tündérvilág az, mit Tennyson elénk varázsol, 
az eszmény muló világa ez, melynek csillagai egymás- 
másután hervadnak el, bár epedve sóhajtsuk: Verweile 
doch, du bist so schön! A pillanat bűbája szétfoszlik 
s mi magunkra maradva, prózaibb kiadásban jutunk ugyan 
oly sorsra e sártekén... Sártekén? Nem, nem: hisz ime 
varázsszigeten vagyunk, hol az esti félhomályban az ingó 
lombokon fényes kastélyok tornyai csillámlanak át, kö- 
rülök pajzán tündérkék kergetőznek fűszálakon, illatos al- 

