31 
teszik azt a tűnődő sóhajt, mely kebléből kitör, ha nagy 
torsóin végig tekint. "Nem lesz-e világi pályám köre 
csonka? Bevégzetlen élet! Bevégzetlen munkalct") 
Brany művei nem hajszolván aktualitást nem igen 
á propos láttak napvilágot. Rendesen addig késett velök, 
míg elkésett. Körülbelül úgy járt, mint Goethe, ki Vart 
pour Vart szellemben, önös művészi hanyagsággal ké- 
"szítve oklasszikusc műveit, előre önként lemondott a 
közvetlen hatásról. Es ist die Zeit von einem  guten 
Werke nicht das Mass — mondják Tassóban, — und 
wenn die Nachwelt mit geniessen soll, so muss des Künst- 
lers Mitwelt sich vergessen.xc Ez elv tette Goethénél pl. 
Egmontot stilvegyülékké, ez elv tette Arany műveit oly 
korszerűtlenekké, hogy néha a fölött habozhatott egynéi- 
egynél: svajjon nem lenne-e jobb enyészetnek adni át, 
mint helyen és időnkivüli közrebocsátás által sikerét koc- 
káztatni?c Tudja, hogy az sa dívó izlés igényeinekc már 
nem felel meg, s ha mégis közre bocsátja, csak úgy 
bocsátja mint egy más kor szüleményét, egy hangot a 
multból, melynek ha egyéb nem, lesz tán mégis irodalom- 
történeti  értéke.c Ime egy költő, ki maga sorozza be 
magát az irodalomtörténetbe, mint a mult képviselőjét. 
Oly kevéssé is áhitozza a dicsőséget, hogy a Toldi 
szerelménekxc kiadását épen halála utánra halasztja, ha 
régi barátja, Gyulai Pál, másra nem bírja. 
Költőnknek hosszas habozásai, tervezgetései miatt utána 
egész sereg töredék maradt: vagy nem falálta korszerű- 
nek a folytatást, vagy erőtlensége felett esett kétségbe, 
vagy épen kedvét veszté. S a kor és egyéni viszonyai 
csak növelék töredékességét: belőlük is merít költőnk 
mentséget, magyarázatot, midőn elismeri, mennyire sszol- 
$4) Előhang Csabához. 
ar 
