YON TA CAK a ÉLAÜK esel Cd NK ÁG ÉRÉS LE Za e nr 0 e 
32 
katlan, hogy valamely író, ki még él s talán munkára 
sem képtelen, ennyi töredékkel lépjen a közönség elé.c 
"Ki egyes dolgozatim évszámára pillant, — védeke- 
zik — látni fogja, hogy 1848-ig, három év alatt, — pe- 
dig szellemnyügző hivataltól éjente lopott órákban  — 
négy nagyobb dolgozatot fejeztem be. E korból nincse- 
nek töredékeim, és ha szomorú katasztrófa közbe nem 
jő, később is alig hagytam volna valamit befejezetlen.c 
De jött az általános izgalom, jött a csüggedés kora. Most, 
ha netán vissza-visszatért munkaösztöne, más egyéni ba- 
jok hátráltatták. "Egy 1833. óta tapasztalt fizikai vál- 
tozás — vallja — mindinkább elcsüggeszté, hogy nagyobb 
művet valaha befejezhessen; minden kísérlet csak fájdal- 
mas elégületlenségben végződött.c Mikor reménye végre 
lábbadozott, akkor érte a legnagyobb csapás. sKöltői el- 
némulásom szomorú ideje állott be, s midőn évek mulva 
valamicskét dolgozhattam is, csak fordításban keresék szó- 
rakozást s mintegy szellemi gimnastikát.z Legfölebb, ha 
nyári fürdőzéseiből üdültebben jött meg, térhetett vissza 
ad pristinum amorem.") 
De vajjon csak a Bach-régime, a testi szenvedések, 
meg az a csapás hátráltatták költőnket, mely benne a 
leggyöngédebb apát sújtá oly érzékenyen? Mindenesetre 
nágyhatású okok ezek, de nem volt kisebb az az erős 
művészi öntudatosság sem, mely Aranyt elméleti ha- 
bozásokba veszté, alkotását körültekintőbbé s lassubbá 
tette. Mert ha Arany örökké, még éveinek lejtőjén is 
élénken hallotta keblében az ihlet szavát, rmely csi- 
lingel az égi madárban, hogy lerombolt fészkit rakja 
késő nyárbanc, — másrészt ritka mérvben mutatja az a 
priori irányadó elv, a józan célszerüség kultuszát, mely 
KEeS AZ mér báb darabok, Toldi szerelme 
előszavai; v. ö. Arany levelét is Aristophanesének elő- 
szavában. 

