KG NNÜÁ SELMA EL AL KOLLEGÁK LÉ ÁLT At Aa VÁLTÓ ao árües fi 
; 



























véssé képez szerves egészet a daliás idők korrajzával, 
hogy háttér és előtér, főcselekmény és epizód mindunta- 
lan fel-felcserélődnek, miután a költő egyikük iránt sem 
akar mostoha lenni. Nem akar az lenni a mult dicsőségé- 
nek rajza iránt. Hisz lépten-nyomon hangoztatja meny- 
nyire fontos ez előtte; dicsekedve veszi tollára a hősök 
neveit, naivul megvallja, mily jól esik neki olyan kalan- . 
dokról mesélnie. 
Többnyire annyira beléjük is bonyolódik, hogy. 
úgy kell magát kiszakítania. Egyszer 168 sorban ad enu- 
meratiót, illetőleg címerleírást — az új átdolgozásban ar- 
chaeologiai javításokkal, — közbe-közbe Homér és Virgil 
módjára pihenőket tartva, míg nem maga is észreveszi, 
mint rontja a  kitérésekkel műve szerkezetét, s e fel- 
kiáltással szakítja magát félbe: "Ki győzné ezeket szedni 
lajstromba, hogy a dal szövése ne legyen goromba?c 
Még a legkicsinyebb dolognál is egész komolyan kell. 
visszatartania részletező kedvét: "Nem tiszte a lantnak 
olyatén szolgálat, hogy megénekeljen minden egyes tá-. 
lat.z Gyermekkori emlékeinek azonban már épen nem tud. 
ellentállni, ezért tér ki néha terjengőn a mű tárgyával 
össze nem függő dolgokra is: mint Toldi szerelmé- 
ben Rákóczi-korbeli eseményekre. Ilyenkor aztán se 
vége, se hossza szavának, mindent el akarna mondani, 
csak nehezen állítja meg nekieredt mesélgetését, chogy 
az időnek rúdját három századdal igazítsa visszas. Gon- 
dolhatjuk, hogy ha a költeménynek korát ily kevésbe ve- 
szi költőnk, minő megfeledkezéssel időzhetik az említett " 
kettős tárgynak egy-egy oldalánál: nem lephet meg, ha 
ép a kedveltebbik iránt szűkebbkezű, s úgy kell ma- " 
gát mindig önfeddőzéssel tulajdonképi kedvencéhez visz-. 
szatérítenie.") 1 2 
4) "Azonban e harc most mit érdekel engem, 
ki nem a jó császár érdemeit zengem? Én Toldihoz 
