41 
balladák kiváltságos karából: ezek már épen fülbemászó 
banalitásoknak tünnek fel a többi technikai művészkedés 
kápráztató bravourja mellett . . .. 
. Félreismernők költőnk irányát, ha csak esetle- 
gességnek vennők a Toldi trilogiában az egyes részek 
elütő formáit. E ciklus egyuttal hangnemre nézve is tri- 
logia. Az első rész költőnk szerint derült, shős idilli 
képc: bizonyára falusiasabb idill, mint Tennyson király- 
idilljei, noha nem annyira derűlt, mint derengő; nem any- 
nyira hősi, mint népies elbeszélés. RK második rész 
már romantikus eposz igényeivel áll elő: van is benne 
szerelem, regényes kaland, harci viadal; de egyrészt meg 
van tartva a genreképies stil, másrészt egészen hiányzik 
a romanticizmusnak egyik éltető eleme, a csodás, a ter- 
mészetfölötti, mit Tennyson művészien alkalmazott, s mire 
itt az olaszföldi kalandozás önként kinálkozott. A re- 
gényesség ócska kalandokban, majd meg népmesei ha- 
zudozás alakjában jelentkezik.") Mennyire modern még 
hangnem tekintetében is a boldogtalan szerelemnek vi- 
legfájdalmas rajza, nem kell kiemelnünk. — A végső rész 
már Byron stiljét utánozza. De lehet-e Toldi alakjából 
egy Corsart, Larat alkoíni?., A vén sas összezsörtö- 
lődött királyával, otthon gubbaszt; bizarr helyzetben áll 
elénk: sírját ássa. Majd hallva, hogy az ország címerét 
senki sem bírja megvédeni egy idegen lovag ellen, kiug- 
rik a sírból, barátkámzsát, rozsdás fegyvert ölt. E gro- 
teszk alak, ki a nép előtt kérkedve fitogtatja erejét és 
kit indulatosságában végre szélütés ér, végtelen más vi- 
lágból való, mint ama sötét multú byroni hősök, kik 
meghasonolva vonultak el a társadalomból, kikben az 
t$) V. ö. a cseh rablóvári esetet, a lovagregények 
e locus communisát ; — úgy az ifjabb Bencze nagyító el- 
beszélését, mit később szépen a valóra redukál. 
