43 
igénylő nemzetnek birnia kell: ewozu nicht gerade die 
Form des epischen Gedichtes nöthig iste, mint Goethe 
mondja. Ily értelemben tekintjük mai nap epopoeának Sha- 
kespeare, Lafontaine, Goethe alkotásait, ily értelemben ve- 
hetjük annak HAranynak Toldi-ciklusát. De költőnk  ez- 
úttal ama műfajhoz tér vissza, mely a  mithos termé- 
szetfölötti és a monda történelmi világának érintkezéséből 
származott. És pedig korántsem e műfajnak későbbi, 
műköltői utánzatát veszi mintaképül: ha Vörösmarty 
előbb a XVIII. század Lucanus-Voltairei epos formáját 
detronizálta, Arany viszont nem követi Zrinyit a renais- 
sance kornak Virgil-Tassoféle epos sablonához, hanem az 
őseredeti népköltészeti forráshoz vándorol vissza: az Ilias- 
hoz s a Nibelungenliedhez.") 
Már nem is honfoglaló őseinknél vagyunk: a hun 
korba mentünk vissza, hogy Etele és Buda viszálykodásá- 
nak legyünk tanui. Buda t. i. öcscsére ruházza át a hadve- 
zérséget, majd megbánja, gyanakodni kezd. Többszöri ci- 
vódás és kibékülés után végre érzékenyen megsérti Ete- 
lét; ez jön, leszúrja őt. Ennyi az egész műnek meséje, 
melyet tulajdonkép terjengő életbölcseség — prédikációk s 
veszekedések bővítnek ki, — a Niebelungenlied királynői 
férjeik kiséretében veszekednek itt, több izben és kicsi- 
nyesebben. Ha csak ezt nem veszszük annak, az események 
folyamában mi kiválóbb mozzanat sincs; még a harcnak 
is csak távolról morajlik felénk a híre: e hún seregek 
nem hősies küzdelmekkel ragadnak bámulatra, mindössze 
vadásznak, meg hadgyakorlatokat tartanak. A Thierry 
hunjai bizonyára nehezen ismernének magukra ebben a 
naiv katonásdiban. És mit szólnának Jordanes húnjai, ha 
$) Későbbi jegyzet, Simrock mint a Nibelungen- 
lied forditója és mint a német hősmondát feldolgozó 
Amelungenlied szerzője bizonyára hatással volt 
Buda halálára, 
49. 

