w ú Add ze Pi 6 e se É A HÁ Lab a za AT add vé 
56 
De máskülönben nem ismerhetni félre, hogy a mimika- 
utánzás költőnk müvészetének már kezdettől fogva lé- 
nyeges eleme. Valóban ahogy Arany alakjait leirja, az 
már több, mint amennyit az elbeszélő költészet kiván. 
RA szinmüvészettel versenyez, midőn az illető mozdulattal 
járó, mulékony külsőségeket ragadja meg s fixirozza, a 
legmerészebben kombinált szóalakzatok segítségével. Nem 
azt a beauté féeriguec-cet, sbeauté insaisis- 
sablec-t értjük, melyet Montégut Tennyson nőalakjai- 
nál kiemel és mely ama mozgásokból, attitudeekből, fu- 
tólagos jelenségekből áll, mik a personne morale 
érzéseinek s gondolatainak, szóval a léleknek külső já- 
rulékai. Aranynál a :personne physigues áll előtér- 
ben, a testrészek izmainak gimnasztikája. A homloknál, 
hogy fönt kezdjük, a redőzések szokott rajza mellett még 
bizonyos fény-visszaverődés sem kerüli el figyelmét, — 
például amint a figyelő ho mloka fényével a be- 
szélő felé fordul, vagy amint az értelemnek úgy szólva 
megvillámlásakor, a homlokon kivillan az észnek fé- 
nye. Legjellemzőbb az, ahogyan a legkifejezőbb orgá- 
numot, a szemet használja; néha az egész fiziognómiát 
általa festi, úgy hogy a szem egy-egy könnytől olvad- 
tan a lélek tükrévé lesz. De még többször adja a szem- 
nek csakis fizikai életét, mimikáját. A távolba néző szem 
fénylése, meglepetéskor a szem nagyobbá válása, a fel- 
tekintő szem héjának felvirradása; a farkasszemet néző 
kemény visszanézése, a ravasznak szemfehér forgatása, 
az elnyelő pillantás, az átszúró tekintet, mind többé- 
kevésbé a fizikai mozzanatokat állítják előtérbe a lélek 
visszatükrözésénél: ahogy Arany letűzi e mozzanatokat, 
inkább testiek azok, mint lelkiek. Még a szemöldököt 
sem felejti és pedig nemcsak amint az indulatoktól kemé- 
nyen összerándul, hanem olyan egyszerű alkalommal is 
kiemeli ráncolódását, minő az éneklés. Esetleg az orr- 

