58 
mészetességüknél fogva már finomabb észrevevő tehet- 
séget igényelnek. Igy mikor valami az embernek hirtelen 
eszébe ötlik, ami után addig hasztalan tapogatódzott el- 
méje, — ez ily mozdulattal szokott járni: sHirtelen az 
öklét üti homlokához, szeme összébb rándul, egy pontra 
sugározs, mely lelkében van, és fejét hátraszegi. A 
semminek, az űrnek gyakran jut ez esetekben is szerep, 
— így aki a távollevőt fenyegetve, a semmit fenye- 
geti szóval, karral, — rilyen a duzzogó harag, mely 
az ellenféltől elfordul és görbén a semmibe néz. Van 
valamilyes felindulás, elmélyedés, melynél megesik, hogy 
kezünk öntudatlan babrál"), — a lélek nem ér rá gon- 
dot viselni rá és az a tesírész, mint neki lóditott hinta, 
csak himbálódzik, cél s ok nélkül: ez a mozzanat gyak- 
ran előfordul Aranynál. Gyöngyvér urának háttal for- 
dulva  zsörtölődik, side-oda keze holmit gyorsan  rak- 
vánc. Buda meg ráförmedtében a földet döföli botjával. 
RK vén gulyás, kinek halált találtak említeni, elnémulva, 
elmerülve: néz sokáig a padlóra s döföli az ónos bot- 
talc. Bz öreg Bencze is, amint sírva akar fakadni, szót- 
lan ültében, kereszteket ír körmével poros bocskorára . . . 
Igy vezeti vissza költőnket művészi alaphajlama a 
genrekép stiljéhez, s így juttatja őt az erős élethűségre 
törekvés a német-alföldi festők prózaiságához. Az alvó- 
nál a száj végén kicsorduló nyál, a kapanyél erősebben 
tartása végett a tenyeren eldörzsölt könny, az ivó, 
amint nyelve mellé önt pár kortyot, a hallgatást 
magára erőszakoló, amint mutatóújjával befogja ajakát 
és sa köhögéstől is türtőzteti magátc — e túl pontos, 
x) Ennek függelékéül említhetjük az álhalott fel- 
éledésének művészi rajzát: amint a feléledő leplén, saját 
tetemén motoz, s egy-egy sóhajjal könnyít keblén, 

