ve" új káld AVAT. MH 1 telnék a tel altal 
lója halálnak szemeit környezte.: Toldi György mikor a 
célpontnál látja gazságát felfedezve: cveresebb lőn a fő- 
zött ráknál, homályosan látott a szép napvilágnál, a fara- 
gott képek táncoltak körüle, csak kicsibe mult, hogy le 
nem szédüle; aztán egy hidegség végig futott rajta, — 
fázott, meg is izzadt, elsápadt az arca. Még a legegy- 
szerübb, közönséges mozzanatoknál is, minő például egy 
beszédet követő pillanatnyi csend, ily nagyban dol- 
gozik költőnk és ez sámulat percéneks leperdültét mint 
az egész testi szervezetnek elbénulásából felocsudását, a 
megakasztott gépezetnek ujra megindulását jelzi: cCsak 
az ámulatnak mult el az a perce, míg tépett fonalát köti 
az ész össze; csak a míg a füsti elszáll, mikor lőnek, 
visszajön hallása a ssiketült főnek. 
Legszelidebb esetben azzal kisérletez, hogy az illető 
lelkiállapotnak megfelelő fizikai érzést adjon vissza pon- 
tosan. Tudjuk, hogy a sirni akaró orrában valami facsaró 
érzést érez, mielőtt könye kicsordulna: Arany ezt az Orr- 
tekerőzést korántsem tréfásan használja fel, hanem oly 
művészieskedéssel, mely naivság alá rejtőzik. Midőn az 
éjjel hazalopózkodó Toldi kétségbeesett anyjától búcsút 
vesz és könyeit nagy nehezen türtőzteti, érzését követ- 
kezőleg magyarázza költőnk: aMintha tűt szúrnának orra 
cimpájába, vagy mintha alatta reszelnének tormát, — te- 
kerő nyilalást érze olyan formát.: Sőt orvostani logiká- 
val kiséri a lélek érzelmeinek fizikai hatását a következ- 
ményekben. Toldiné, amint fia után búsul, nem bír el- 
aludni, míg a hideg ki nem rázta fájdalmában: az álom 
tehát — írja Arany — hideglelés képében cfurá magát 
be tarkójába hátul, futkosott sarkáig s vissza a sarkátul; 
összezsibasztotta, elrészegítette; ennyibe került, mig el- 
szenderítette . ..: Betegség rajzát adja tehát itt költőnk: 
máskor meg a legidealisabb érzést rajzolja rokon módon, 
— a szerelmet, mely előtte úgyis csak ca vérnek hul- 

