74 
nem megrendít, hanem felbosszant: hogyan tud Etele 
nagy szivében a méreg ily dűhévé csigázódni, mikor 
látja, minő hitvánnyal van dolga? és hogyan tudta a 
végzet az ő kiválasztott hősét ily méltatlan próbára 
tenni? Bizonyára fenséges volna az anticipatio ama pil- 
lanata, melyben egy világtörténelmi misszió  eljátszását 
sejthetnők meg: de Etele alakja mindössze azt a vég- 
benyomást teszi ránk, hogy költőnknek a leiki szenve- 
délyek hatalmas rajza kevésbé esik hatáskörébe. Nem 
a regényektől követelhető finom  részletezések  egy- 
másutánját értjük a fejlesztésben, hanem azt, ahogyan 
egy eposz-költő is be-bevilágíthat a lélek fenekére és 
látnunk engedheti annak titokzatos mélyeit. 
II 
Ha a férfiakról most a nőkhöz térünk át, nem 
szabad felednünk, hogy nőnél már nem várhatjuk az ál- 
latiasság amaz erejét, vadságát. A fizikai élet itt a vér- 
nek nem annyira csapkodásaiban jelentkezik, mintsem 
könnyedébb hullámzásában, — a feszülő idegeknek nem 
erejében, hanem ruganyosságában, finomságában. Innen 
a nagyobb érzékenység, a mélyebb szenvedélyre haj- 
lam, innen többé-kevésbbé finom, vagy épp raffinált ér- 
zékiség. Ön ASGRRE A 
Krany azonban, ha gyakrabban tárja itt fel a lélek 
redőit, ha a mély szenvedélyek örvényét is érinti útjá- 
ban, mégis itt sem mellőzi a fizikum realizmusát, mely 
annyira szerepelt a férfiaknál, miután lényünk dualiz- 
musa épen a nőben van erősen kibélyegezve, úgy hogy 
ezúttal is erős adagban vegyíti a lélek psychologiájába 
a. test pathologiáját. Költőnk sokkal többre tartja az 
élet valóságát, mint az idealizálást; ezért választja női- 

