78 
természet. Az ő ereiben az élet vére frissen csörgedez, 
sőt valami dac, passziv megtorlásra hajlam fejlődik ki 
benne, az élet prózaiságában találva támaszt. Ameny- 
nyit veszít idealisságból, annyit nyer életigazságban. 
Legelőször oly szituációban találkozunk vele, mely 
közös minden fiatal lányéval: amint szerelme hajnalán 
boldog s csak egy-egy pillanatra jut eszébe viszontszeret- 
tetésén tűnődni. De e szituációra Piroska egyénisége va- 
lami üde bájt áraszt. Épen nem elepedésre szánt alap- 
természet e kedves, életvidám gyermek; hiszen mint 
gazdasszonykodik iruló-piruló sürgés-forgással, vendég- 
látáskor! Még oly erős csapás sem képes egyszerre 
tönkretenni, minő akkor sújtja, midőn imádottja  ke- 
gyetlenül másnak dobja oda őt: másnak vívja ki. Sikoltva 
rogy ugyan össze, mert fájdalmának csak ki keli törnie, 
de aztán egy hanggal se árulja el szive baját, sőt sédes, 
ölő bűnét keblébe zárva, megy az áldozatra, néma 
kötött bárányc. Egy szavába kerülne, de nem csak sze- 
mérme tartja némán, nem is az a végleglemondó ön- 
feláldozás, mely egy perc alatt egy életre rezignál: Piros- 
kának nem Richardson-féle regényiró volt keresztapja. 
RK női büszkeség némi dacot ébreszt benne: midőn néhány 
lovag, ki a cselt sejti, könnyeit megbosszúlni száll ki, 
fájdalmának ezt a jelét is visszafojtja és mintegy meg- 
rémülve, hogy szivébe láttak, siet odadobni szavát. 
Bruló büszkesége maga ellen készteti biztosítani magát. 
Kínos, lassú öngyilkosságra: :a házasság — hosszan 
emésztő mérgérex szánja el magát. A bosszú eszméje ad 
erőt erre gyenge szivének: sElhaljon, de szeme lát- 
tára; csak előtte haljon, a lelkire haljonlc Az 
elmulásban édes fájó bosszút vél rejteni: Oh, szív 
csudás önzéseilc sóhajthatunk fel, mint a költő felsóhajt 
néha.") I 
t) Murány ostroma. 

