
81 
. het. Mintha nem is maga, hanem egy idegen hangja 
csengne fülébe, mikor megszólal; szavaira aztán oly ret- 
tegés, majd rezignáció fogja el, mint ki önkénytelen me- 
rész lépést tett s rá rögtön megérzi, hogy e lépéssel 
mindent elvesztett. 
Mikor pedig Toldi a hitvány férj után rohan, hogy 
megbüntesse, Piroska eléje lebben, ölébe omlik: mély 
fekete szemmel néz rá föl ijedten, kérve, szerelemmelc. 
Rejtező orcával türi a bűnös, bűvös csókokat, hallja 
a szenvedélyes hivó szavakat, s amint haloványan, né- 
mán ott remeg: rjól érzi, hogy ellentállani nem bírnac. 
De erőt vesz rajta szemérme, kibontakozik. E perc em- 
léke még soká-soká "melegíti arcát kárhozatos gerjjelc. 
sOh, bujni, pirúlni, a földbe sülyedni, elveszni... de 
mégis szeretni, követnic. A mult még egyszer felmerűl 
lelkében, hogy kétségbeejtő világosan láthassa most, 
minő :gyermeki makranccalx játszta el boldogságát. 
Minő sors vár reá? sSzeretni szeretve, megimádva, — 
s nem tudva, bosszuból, szív gyilkosa lenni; a kicsit 
is bánni, Imi az elmulté lett: hát még egy egész nagy 
irtózatos életlc Mi lett előbbi támaszaiból? Az eskü 
most hiú szalmaszál; ha rleányi áldozatárax gondol, 
"meddő legyen inkább, az egeket kéri; s visszára visz- 
szálván anya  érzeményét, meggyűlöli apja lehető re- 
ményéts. AK jövő nem lehet más, mint: svagy keserű 
balsors, vagy örök gyalázat.c Ez utóbbi lehetőség- 
nek már gondolata is vérrel lepi arcát, sülyedésén 
már is megriad, elszörnyed. :Kjkán idegen csók pokol- 
tüze gerjed... többé az imádság, érzi, nem őszinte: 
meg kellene bűnét — s nem bírja, utálni; hazudik, hogy 
ettől megakarna válniz... Mikor férje késő éjjel haza 
kullog, jöttére talpig elirtózik, — ha sohasem szerette, 
most gyűlöli, utálja. 
Csaknem Sand Györgyöt juttatja eszünkbe a szen- 
Modern Könyvtár 123—125. 6 


a. 
