86 

magát Lajost is fiúi gyöngédsége hozza közelebb szi- i 
vünkhöz. 
De bár ugyanegy érzelemnek keltője, mily hasonlít- 
hatlan ellentétet mutat a két anya! 
Erzsébetnek különben csak epizódszerü alakja ke- 
vés, de erősen biztos vonással van körvonalazva. Valami 
fagyasztó légkör veszi körül; meglátszik rajta, hogy haj- 
dan egy egész nemzetséget volt képes bosszúja kiirtani; 
meglátszik rajta, hogy olasz nő, ki fiatalkori hiúságát 
most öregkorában bigotsággal akarja levezekleni. De az- 
ért még mindig a régi: fiát maga ingerli bosszúra, türel- 
metlenül, vérszomjasan, hogy a másik percben  ima- 
órára távozzék, buzgóvá saláesett képpelc. Vén keze 
még mindig liliomvíztől gyönge fehér; kegye azzal nyil- 
vánúl, ha enyhébben tud nézni; :se szelid, se metszőc 
hangon vet oda egy szót, gyémántos hideg, ujjait csókra 
nyújtva. Udvarában: sbűn érzeni a lánynak c — a 
sok dísz, fagyos és szent pompac közt csak képmuta- 
tást tanulnak. Találóan mondja róla egyik hölgye: Nem 
hiszem, éltében fiatal lett volna.c Ha rajta állna, minden 
fiatal lányt kolostorba zárna, sőt még a hitvest is el 
tudná választatni, — a fátyolöltés szándéka elég neki, 
hogy valakit azonnal többre becsüljön. Még saját fia 
halálát is csak zajos pompával tudja gyászolni: smintha 
mindennap egy királyt temetnének.c Toldinéval szemben 
mutatja ki lelkét egészen: mikor a fiáért könyörgő sze- 
gény asszonynak előbb kárörvendő fenyegetésekkel fe- k 
lel, majd sivárabb, tompább hangon inti, kegyetlen ön- 
zéssel: "Ártatlan is elvész, bűnös ne lakoljon? Anya- 
sors, hogy szüljön fiat és gyászoljon, — másénál bizony 
a fiad se kárabb.c Vigasz, balzsam az ő bújára, hogy 
mással is éreztetheti, az anyai kínokat. Mily igazán, ? 
mindent kifejező szavakkal susogja fToldiné kijövet: 
"Nincs szivelc 

d 
