94 
hajhászó, csintalan sereg lármája. A régi időkről mesél- 
gető öregek mellé húzódik; egyedül barangol a vidé- 
ken, el-eltünődve a mult kor emlékeinél; otthon pedig 
szép históriáknak mélyed együgyű rajzaiba. Ez elszi- 
getelt kontemplativ életmód és a testi gyöngélkedés ko- 
rán kifejiesztik benne azt a mélaságot, finom érzékeny- 
séget, mi egész életén át el nem hagyja. Midőn a gyer- 
mekkor forduló pontjára ér, a család köréből az iskolá- 
nak zajos nyilvánosságába lép, alaptermészete már eléggé 
megszilárdult, hogy az új légkör sokat ne bírjon rajta 
változtatni: különben is némi tisztelettel veszi körül, bi- 
zonyos távolságban tartja tőle társait, hazulról hozott 
"tudománya. c 
Az ifjúkor már nem oly kedvező iránta, midőn 
az életbe kidobja őt. Ez időtájt a levegő hazánkban 
oly miasmákkal volt telve, miktől az ember maga ma- 
gával meghasonlott, — céltalan barangolásnak eredt. 
Aranyban tehát csak erősbült az ifjui türelmetlen állha- 
tatlanság, és midőn első ideiglenes hányattatása után 
megpihenehtett volna, ismét neki indult ideálokat haj- 
hászni. Szobrász, festő koszorújára vágyott, majd szi- 
nésznek állott be;t) a nyomor, a próza kiábrándulását 
siettette: rövid idő mulva összeomlott illuziókkal tért 
vissza szülőhelyére. Csalódása némileg fásulttá tette, de 
amit otthon talált, nem engedte, hogy tétlen elegicus 
merengésnek adja át magát: ősz atyját megvakulva ta- 
lálta, anyja meg a viszontlátás után pár hétre elhúnyt. 
Gyermeki kötelessége most minden ambicióról lemon- 
datta; tanító, majd hivatalnok lett, gazdálkodni kezdett, 
— mint aljegyző megnősült: :rfeltevén magában hivatalá- 
nak, családjának élni s lenni közönséges ember, mint 
t$) Egymaga törekedvén mindarra, mire pár évvel 
később az ország tulsó felében Petőfi és két barátja 
hárman külön-külön törekedtek. 


