
t 97 
sugárkát adna, bár a látás után szivem megszakadnalc 
HA vihar elvonultára nem kellett soká várnia. Világos 
után az egész rombolás szintere világos lett: Arany 
hazáján, mint rabszolgák hazáján kacaghatott keserüen 
a Byuron görög dalnokával. Most már beteljesülni lát- 
szott a rodostói szellemek átka, hogy: smindent, mit 
e nemzet tőn, gondola, érzett; mit róla az ősz hír 
évkönyvébe jegyzett, törüljön el onnan örökre a nem- 
lét; és ne legyen emlék, melyből az utókor sejdítse, 
gyanítsa, hogy itt magyar éltlc 
HK roppant csapástól alig eszmélhet, alig bírja eleinte 
megérteni a veszteség nagyságát. Eszébe jutnak egy- 
kori kétkedésének okai; most fájdalmasan tekint visz- 
sza a nagy eseménynek akkor oly megütődve szemiélt 
rugóira: "Mennyi drága erő és mennyi nemes vér! Mi 
haszna, az erőt ásta benső féreg: büszke, szenvedélyes, 
versenygő vezérek; tiszta vérünk szennyes oltáron on- 
tatott.z Mélyen átérzi azt a keserves csalódást, amivel 
a szegény nép önfeláldozása jutalmazódott és e nép 
fájdalmának lesz szószólója. Saját lelke pedig kietien, 
"mint elhagyott sírisc e csapás egyszerre megöregité; 
a férfikor delén, harmincharmadik évében a chilloni fo- 
golylyal sóhajt fel: -My hair is gray but not with 
years.c "Nem az vagyok, ki voltam egykor, — belő- 
lőlem a jobb rész kihalt... hova lettél, hova levél, 
oh lelkem ifjuságalc Majd múltját is megszünik siratni, 
mert az is komornak tetszik most már előtte, amint 
rá vissza tekint: :Nekem e földön teherből, bánatból 
rész jutott elég: azzal felérő boldogságot. hiába is re- 
ménylenék. Ah vén vagyok, tapasztalásom tárháza meg- 
telt gazdagon, ott van, — romok közt — életemnek 
széttört vezére, csillagom. Szét nézek és többé körültem 
nincs a néhány kedves barát, — aggódón rám függeszti 
szemét egy könnyező család. Eleget éltem, hogy utá- 
Modern Könyvtár 123—125. 2 
