102 
életében mult évi halálát?!Ic Ime a teljes megsemmi- 
sítés evangéliuma, — mely a jelentől minden jogot meg- 
tagad, mindent eltörűülni kiván, mert az új létet csak 
megfertőztetné a túlélő emlék. Arany tehát rettenetes 
közönynyel, mint pókhálókat söpörné le a mindenségből 
az emberi kéz nyomait, hogy feltétlen legyen az el- 
múlás. j 
Az elmúlás! E gondolatnak méla alkonyfénye min- 
dig el-elborítá Arany lelkétt): most sötét éjszakával ve- 
szi körül. Nem kell Hamletet a temetőbe kisérnie, hogy 
a sirásótól kidobott koponyák tölisék el splennel: ő egy 
beteg embernek még ridegebb spleenjével tünődik szo- 
bájában, íróasztalánál: :Csontváz... halálfej? Irtózom. 
De mért iszonyodik az ember önmagától? Ez a fő, mely 
ma képzel, gondol, ért; e  mellkosár, mely néha fáj 
galádul, — kéz, mely még mostan is cérnára mért . 
sorokat irkál, rimbeszedve hátúl: minden halálfej, csont- 
váz... nemde nem? Egy év különbség, vagyd 
tán annyi sem.x Ez éj sötétjét a hit egy sugara át . 
nem hatja; ő megnyugodott benne, megbarátkozott vele, 
sőt ok- és célszerűnek találja; a szociálizmus sarcasticus 
hangján kiált fel: hisz jó a halál, mert különben az élet 
csak proletár sereggel töltené be a világot!... S. 
hogy re kemény igazságokc gyürüje egybefusson, egyet- 
len támaszunkat, a lelket is meg akarja fosztani szent . 
érzéseitől, La Rochefoucauld tanai nyomán. :Hol van 
t) V. ö. Visegrád elsíratását a Toldi II. részében, 
s főleg a III-ikban az aggkor rajzát az őszi hervadás 
keretében, mely utóbbi Aranynak kedvenc évszaka. Fen- 
séges pátoszig nem bír ez eszmétől emelkedni: nem 
akarjuk megsérteni költőnket azzal, hogy Lajos szavait, 
amint Toldi haló ágyánál (!) a puskapor feltalálásáról 
stb. beszélve prédikál egy új korszakról, Arthurnak fen- 
séges jóslatával vessük össze, mely a világtörténelem fi-. 
lozófiája,a megragadó költőiséggel. 5 

