106 
közé kell legyinteni, aki aztán faképnél maradva, hogy 
se botrányt jóvá tegyes, elkáromkodja magát, s körny- 
vét be, — pálcáját hóna alá csapva indul: :Isten ne- 
vében, ingyen — mormogja — elég volt ennyi, sőt 
ezt is vegye köszönettel, az uradta holt szegénye; ne 
pompázzon, ha üres az erszénye.xs Mi ehhez képest a 
Courbet hires Ornansi Temetés cimü képének  ke- 
gyetlensége? — Keresztelő: azaz részeges komaasszony, 
ki a gyermekeket paphoz viszi; a pappal — emennek.is 
első sorban a pár garast elseperni lévén gondja, -— 
szépen megkeresztelteti a fiut leánynak, —  visszajö- 
vet meg a sok pálinkától földreterűl, terhét az árok- 
szélre ejtve, és hogy magához tér, félrészegen, mindent 
feledve, egyedül bandukol haza... 
My way is to begin with the beginning, idézi 
Bhrany a Don Juan költőjét. Valóban müvének egész 
első éneke mind csak bevezetés a hős életéhez, 
mit a sors szeszélye oly cifrán kezdett el. Egy fattyú 
gyerek — békasó és nem drága kő, — e hős, kit 
keresztelőről hazahozat így elvesztenek, s kit majd ván- 
dorcigányok cserélnek be orgazdájuknál. Ez u. ís annyira 
búsul rmagtalanságán, hogy :tán a lopástól is elmenne 
kedve, ha nem volna rászületvec... Igy kezdi meg Bo- 
lond Istók az életet. 
Mindennek teljesen megfelel a szeszélyes stil, mely 
a formával, a konvenienciákkal packázik, közben mé- 
lyebb érzések emlékein ábrándozik el, majd irodalmi vá- 
gásokra is alkalmat vesz; bára hangokat korántsem ál- 
líthatjuk Byron kalandozó szeszélyének, kegyetlen elmés- 
ségének, megragadó elérzékenyüléseinek hangja mellé. 
RAK Bolond Istók második énekét húsz év s annyi 
minden választja el az elsőtől, hogy mielőtt rája tér- 
nénk, előbb a választó űr áthidalását kell megkisér- 

