108 
talan nyomorai között cetürni s remélni megtaníts: coh 
remélj, remélj egy jobbhazát, s benne az erény diadalát: 
mert különben sorsod és a föld, isten ellen zugolódni költ. 
Mint érezni, hogy ez a balzsam, mit oly hő szeretettel eről- 
tet gyermekére, az atyánál rég elveszté erejét, ezért tör 
is ki belőle a bánatos sóhaj: cóh ha bennem is mint 
egykor, épen élne a hit vigaszul nekem!5 Övéi közt 
kétsége el-elszunnyad, keblébe ismét egyermekszívs 10- 
pódzik cöntudatlan;, — noha a sebhely örökre sajgónak 
marad. Egy évtized után is amint celborong a multakon:, 
— a régi zsibbasztó fájdalom inkább erőt vesz rajta, 
mint valaha. Hanem most már csak ideiglenesen tartanak 
e sötétebb percek, — kibontakozik pessimismusából és 
uj életphilosophiában keres enyhülést. Rlét kérdését melan- 
cholikus humorral oldja meg magának: cFájdalom a bol- 
dogságnak egyik alkatrésze. Nem törik a szenvedő szív 
oly könnyen darabbá, csak ellágyúl s "az örömre lesz fogé- 
konyabbá. Nincsen olyan puszta inség, hogy magának benne 
a halandó egy tenyérnyi zöld virányt ne lelne: és ha ezt 
a szél behordta sivatag fövénynyel; megsiratja.... de 
tovább megy. örökös reménynyel!: 
Arany elcsöndesülő lelkében így mélyednek az érzé- 
sek. De ekkor sujtja a legérzékenyebb csapás: a kis csa- 
lád tagjai egygyel megárvulnak, elveszti drága leányát, 
mint fiatal asszonyt. A szülői bánattól most végleg elzsib- 
bad, -még a panaszos ének se merészel enyhületet 
hozni az apja szivének; az egyetlen szórakozást, mit 
a költészet nyújthat, Aristofanes nyers gúnyjában  ta- 
lálja. Mikor ismét költéshez foghat, mennyire megváltozva 
áll elénk! 
Hasonlítsuk össze a Daliás időket s a Toldi 
szerelmét, s elmondhatjuk, hogy Arany költészete is 
valódi kagyló, mely fájdalmában szül gyöngyöket. Már a 
stul mint megváltozott, mennyivel üdébb, szinesebb, ragyo- 

MTA lna ölel SAS s 

