
109 
góbb és tömörebb: mennyivel jelentékenyebb arányú és 
miüvésziebben kombinált a tervezet! Az alakokban meny- 
nyivel pirosabb vér lüktet! E müben engedi költőnk az in- 
dulatokat kitombolni, az érzelmeket leviharozni: most már 
nem annyira korrajz a célja, hanem az, hogy hősének 
hatalmas fizikumát a szerelem konvulsiói 
közt tüntesse fel, ezért rajzolja úgy azt a Toldiban for- 
rongó hevességet, Piroskának emésztő szenvedélyét. Ezért 
áll meg Arany most a szenvedélyek örvényléseinél is, 
sőt ad mintegy Sand György húrjainak enyhébb vissz- 
hangot, midőn a szívnek szót mer engedni a köteles- 
ség, a társadalmi kötelékek, a házasság ellen. Arany 
aligha rajzolta volna így Piroska alakját a családját ért 
katastrofa nélkül. Ha e kedvenc alakjának sorsát igy fel- 
dulta, ezt nemcsak a művész koncepciójának  tulajdo- 
níthatjuk, — hanem a költő megtört szivének is, mely 
most már nem birta el boldogság festését. Emlékezzünk 
ama megható bucsujára, mivel fGGSIGAHÉTŐL, mint Puskin 
Tatjánától, megválik: 
Piroska, Piroska szép hajnali álmom! 
Igy kell-e végre is tetőled megválnom? 
Pünkösdi virág, kit e dalomnak bájul 
Tüztem homlokára, így kell, hogy alá hullj? 
Más volt az idő, hajh, más akkor az ég is, — 
Felhős, borús ámbár, de tavasz volt mégis: 
Most fagyos őszöm, mely nem engedi nyilnod 
Arra való csak, hogy elhervaszsza szirmod. 
E végszózat hangja már nyugodt melanchólia. Arany- 
nak mindig ilyen, vagy ezzel rokon volt alaphangulata ; 
ezt most egy hosszú élet keserűsége teszi, ha nem épen 
sötétté, de mélyebbé. Az idézett apostropha — különösen 
meglephet, ha elgondoljuk, hogy az a költő, ki soha egy 

