
116 
a s:szócs, — s még akkor is, hogy egyszer nagyobb 
mondókát kap, természetes szavallásért kap hozzá or- 
rot is a rendezőtől. Hagyjuk őt a társaságnak, melynek 
egy. szép reggelen hűlt helyét leli, hulladékával faluz- 
gatni, holmi csizmadia színben szinészkedni. Elegen irták 
le a szinész-élet humorát: tán alig van pálya, mely 
humorosabb lenne, az élet legalsóbb prózáját a 1leg- 
fellengzőbb ideálokkal így mutatná karöltve. Természe- 
tes, hogy Istók a maga élhetetlen szerénységével nem 
lesz elsőrangú, — amit kap, az is csak a szerepnek :a 
legkocsánya, mit valakinek épen tenni kellc. És ez 
az mi bántja, — azzal nem törődik, hogy magát zá- 
logba eszi, hogy a medvével en compagnie böngész 
erdő áfonyát: scsak az bántá, hogy a látott művé- 
vészet nem isteni, s hogy a darabból sohse tud 
egészet, csak. épen a nyakába varrt személyt.c Sőt 
sokszor még azt se tudja, hogy fiú vagy leány-e az 
az egymásba toldott személy. 
Tehát még mindig a diákkori rajongó ő, ki tán 
a perecesinas sípolásában is müvészi akkordokat keres. 
De kiábrándítja már nemsokára a legábrándosabb ér- 
zelem, a szerelem: a sors végre ébresztőleg hátba- 
vágja a  Klárcsi mondurcsomagjának képiben. 
Hógy ki volt e szende hajadon, Istók begyöpö- 
södött eszű tanítványa, és hogy mily érdekes esemény- 
nek hősnője:. azt hagyjuk! Elég az hozzá, hogy Istó- 
kunk soly korba volt, midőn az ifjú ember az első 
. nőszemélyhez, kit talál, hajlik tiszta zománcos érzelem- 
mel, előtte az tündérkép, ideál,c — az ő ideálját pedig 
minden környezte, csak :kegyetlen szent fénykörc nem, 
s így" esett, hogy Istóknak olcsó kegytől kellett meg- 
undorodnia. 
"Másnap, erre egy fényes huszassal elindul, az erdőn 
törve "vándorbotot, :s hétnapra elvergődik a parányi 

