VILÁGNÉZET 
IL 




















Madách világnézete a  világfájdalom. 
E meghasonlottság okának csiráját joggal keresik 
a költő gyermek- és ifjukori körülményeiben, életének 
magányosságában. AK magány ábrándokhoz szoktat, té- 
pelődővé tesz, mintegy lelki hypertrophiát fejleszt. Esz- 
ményi . mértékhez szoktatja gyakorlatlanságunkat; mikor 
aztán kilépünk az életbe, a valóság felzavarja a lélek 
egyensúlyát. Ennek emléke bántja Madáchot folyton. Az 
ifjú lélek, ha világba lép, irja költőnk, azt tartja, isten. 
mása minden ember, míg végre látván, hogy nem az, 
ördögnek nézi csalt kebel dühével.c Az első kiábrándu- 
lás keserü képei gyötrik untalan, annyira, hogy még 
hasonlatait is belőlük választja. A délibáb neki a :dús 
szívxc jelképe, mely :ha a világba lép, tündéri éltet 
költ a sirtanyárac; a természet télen ugy veszti el zöld- 
jét, mint :a költő emberek közt ifjuságát a kebelnek.s 
Ezért menekszik a magány lakóihoz a világ elől, smely- 
nek vad beszéde nem hat el idáig, melynek bús vissz- 
. — hangja lelkeikben nem szól;z ezért lép áhitattal a va- 
. — donba, hol még nem dult emberkéz,s hol egy mai ki- 
. . adású pantheista Rousseaunak féltékenységével előre érzi 
ama sebeket, miket az őstermészeten a civilizació majd 

