





















a szerelemre vonatkozó nézetei azonban szinről-szinre 
előttünk mennek át a legellentétesebb fokozatokon. 
Legkorábbi nyilatkozatain már skepsis érzik. Egyik 
levelében irja: "A nőkről azt mondja Hugo Viktor, hogy 
többnyire az jellemök, hogy semmi jellemök nincsen. 
Én ezt csak a leányokról tartom igaznak, mert amint 
a főkötőt felteszik, a lányi szendeség arcát leteszik s 
előjönek a valódi szinnel.z Egy  hyperidealista fiatal 
embertől várhatni ily rideg józanságot. Csalódásának kin- 
jain csapodársággal próbál enyhiteni, könnyelmüséget be- 
szél magára: Minden percünk egy telt pohár volt, S 
hogy elfogyott, sirjunk talán? Nem, nem, hisz a nőnek 
szivétől nem vártam többet, mint a mi.xc Ki maradna 
örökre leláncolva a forrásnál, mely percnyi üdülést adott? 
Szívtelen iróniával torolja vissza a szivtelenséget. Emli- 
tett hősével ily cinikus gúnyt hallat a nősülés ellen: 
"Ha már nagyobbá nőtt benned az állat lelkednek szikrá- 
jánál s nőt veszesz: nem választottál rutat, ostobát, 
vétkezni renyhét? Bájiban ezer csalódás, csalfaság ho- 
nol. A nő addig jó, míg rossz nem lehet.z E taga- 
dást azonban közvetlen kiséri oly vallomás, mely a sze- 
relem idealismusát tolmácsolja: "Szeretni! Nem fajtenyész- 
lés az, nem házasulás, hogy ingyen házhoz jussunk, 
gazdasághoz; nem fontolása jó tulajdonoknak. Szeretni! 
Költészet kell hozzá lemondás, magasztos léleklk S 
mégis durvább állatiasságnak, senki sem hirdeti a nő 
rendeltetését, mint épen Madách, ugyancsak egyik ifju- 
kori drámájában. A Férj és Nős mint a :Csak Tréfac 
szerelmi csalódást tárgyal, csakhogy mig ebben az elha- 
gyott férfi kétségbeesetten vesz el kinjai közt, amab- 
ban ép csalódásai folytán megtisztul a földi salaktót 
s halála az eszménynyel egyesíti. Fenkölt eszme, de 
mely a kidolgozásban materializmus iszapjába fúl. Az 
állatiasságot határozottabban nem foglalhatni  tanokba, 
me pszmzszsköe 
