
(án 104 
87 
Az ismeretlen származású hős mint Pharao ke- 
gyence s a zsidók ellene lép fel; születése titkát meg- 
tudva, nem hull alá fényes röptéből, csak irányt változ- 
tat, zsarnokból népszabadító lesz. Bátorságra akarja ih- 
letni népét, de csalódván, számüzi magát és a családi 
magányában várja a tett percét, melynek késte miatt 
lemondás környezi. rÖrök várás az élet, s  véghatá- 
tárán nem megnyugvás, de fáradt unalom oldatja meg 
velünk vándorsarunkat.c Végre üt a perc, a szabadság 
apostolaként áll elő, hogy aztán a kiábrándulás, a cél- 
tévesztett élet tragikuma érje utol őt is. Ami Ádámnak 
végmenedéket nyujtott, a szerelemről és családi boldog- 
ságról Mózes rég lemondott, mert ra férfi nem csupán 
szeretni van teremtvex — :ki jobbat nem tud, szeres- 
sen; kit a végzetnek érintett keze, annak szeretni nem 
szabad.c Lemondásának emléke alatt megszállja a té- 
pelődés: :kimondjam-e magamra, hogy bolond ábránd- 
dal lettem vénné? Ujra kezdjek megtört kebeliel egy 
új életet?c De e imadáchi kedélyhangulat csak ideigle- 
nes nála; ismét fölemelkedik csüggedéséből, önfeláldo- 
zással váltja meg az ellenséges fatumtól a népet, mely e 
megváltásra későbbi nemzedékiben tán érdemesnek bi- 
zonyúl. Mózes ama demokratának eszményi hőse, kit 
Madách költeményeiben a csalódás bosszusága és a re- 
mény türelme közt ingadozónak tanultunk ismerni. Mó- 
zes csakugyan nem egyszer valósággal magyar Ppoliti- 
kusnak mutatkozik: mint ilyen köt végperceiben a népnek 
lelkére, a nemzeti törvény és a hazai föld tisztelete imel- 
lett, radikális gyülöletet az idegen ellen az új hazában. 
Madáchnak egy nagyobbszabásu alakjában sem nyi- 
latkozik oly egyszerű, igazi pathossal a lelki fenség, 
sehol ily huzamosan nem szárnyal költőnk a költészet 
magasabb régióiban. S ime, e hős, ki elég következetes 
lény volt eddig, a szinmű közepétől kezdve őrületroha- 
