40 
AK szereplő személyek lelkébe uj meg uj gyújtó- 
anyagot lövel az ilu párbeszéd, minden sor a felszított 
indulatoknak  fellángolása, fokozatosan növekedő hév- 
vel. Élénk párharc ez és nem puszta szóvita, még pe- 
dig térfoglaló, eredményes harc: a ripostokban a szilaj 
indulat dolgozik. A pointeszerű befejezés, hová a pár- 
beszéd következetes fejlesztéssel emelkedik, a dráma- 
irás egyik leghatásosabb elemében tanúsít virtuozitást. 
De a legközelebbi jelenetben már vége mind ama drá- 
mai bonyodalomnak, mi az expositióból igérkezett: Jó- 
zsue lemond a szerelemről, azaz felpakoltatja megúnt 
imádottját, haza küldi, akár mennyire rimánkodik ez, 
mintha valami elcsapott cselédet hallanánk: :Ah lelkem 
Józsué, ne hidd, ha hetvenkedném is, ne hidd, hogy tőled 
válni kivánnék!c Az elébb mind csak ama szavakat adta 
volt a költő az alak ajkára, mik villámfényként hasít- 
nak be a lélek mélyébe s ott mindent látni enged- 
nek egy-egy percre; most az egész megváltozik. Az 
eszményinek tervezett jellem Madáchnál gondol egyet 
s jobbra-balra fintort vág arcával: ha egy Mi- 
chel-Angelo vagy Rafael ecsetét véltük látni, csak egy 
szemkáprázat, s esetlen mázolás áll előttünk. A való 
korlátai közül kiszabadult képzelet az őrültségbe csapong 
át féktelenségében. 
De szerkezettől s jellemrajztól eltekintve is, cse- 
lekvény és alakok általában mind egy Kraftgenie szin- 
padához méltó járulékok Madáchnál. Alig van drámája, 
melyből a nagy csataképek hiányoznának, bár a szin- 
falak hátmege ezeknél nagyon igénybe vett tér. Örült, 
bohóc, orgyilkosok szintoly nélkülözhetetlen  stylszerű 
"népség és katonaság.c 
Bz egyes helyzetek, a jellemeknek  megfelelőleg, 
mind feszültek, hatáskeresők, a parodiáig túlzottak néha. 
Olyan egy-egy jelenete mint egy nagyot akaró kezdő 

