
41 
mázolása, ki abszurdumig vitt, szószerint vett metapho- 
rákkal akar hatni. (Csák haldoklása.) 
RA stil csak az eddig tapasztaltaknak lehet tükre. 
Mintha meg se várná Madách, hogy a lelkében fel- 
bukkanó sejtelem fogalommá körvonalozódjék, egész ala- 
kulatlan voltában siet annak hangot adni; csak kifeje- 
zettnek tudhassa, amit közleni akart, egyébbel nem tö- 
rődik. Ezért kimeríthetlen tárháza a bombastoknak, a 
szó szoros értelmében képtelen, mert elképzelhetetlen 
hasonlaioknak; kifejezései triválisok, majd még észel- 
lenesen mesterkéltek; erőltetett szóösszetételeinek jelen- 
tése egészen elütő a célzottól; a nyelvtan legkezdetle- 
gesebb szabályaira se ügyel az egyes szóalakoknál. AKzon- 
ban viszont mennyi erő, mennyi báj helyenként! Ma- 
dácn drámáiban s kisebb költeményeiben nem ritkán 
oly hatalommal kezeli a nyelvet, hogy költői nyelvünk- 
nek leghatalmasabb művészére, Vörösmartyra emlékez- 
tet. Technikai tehetetlensége sem egyéb tehát, mint aki 
nem íorrt s igy összhangra mindig nem jutó tehetség 
töredékessége. 
II. 
Rzok a tárgyak, melyeket Madách feldolgoz, ijel- 
lemének felelnek meg. Ha elbeszélést ir, oly vadromantika 
lázálomképei száguldanak át agyán, hogy a leghajme- 
resztőbb rémregényíró se mulja felül; itt mindaz a 
szenvedélyesség szabadjára engedve, minek a drámák- 
ban fék alá kelie szorulnia, őrültek házába jutott az 
olvasó. Elbeszélő költeményeiben init sem enged Vö- 
rösmariy szilaj fantazia-csapongásának (A Rom Szel- 
leme); néha csaknem másolja kalandozását (Angyai 
Utja, melyen Moore és Vörösmarty Hedvig- 
