
előttünk van, amivel naponta érintkezünk. Amde mégis 
külömbséget teszünk tudomány és kiváncsiság között. Mig 
a dolgozó szobájában vagy a laboratoriumban kutató 
professzorra bizonyos — tán nem mindig megokolt — 
tisztelettel tekintünk, addig bizony egészen másfajta ér- 
zéssel viseltetünk az emberi ama csoportja iránt, mely sza- 
pora beszéddel tárgyalja a napi ujdonságokat. Másmilyen 
tevékenységnek kell hát lennie a kutató tudomány szom- 
jának és az átlagos ember kiváncsiságának. AK főkülömb- 
séget nyilván megtaláljuk a következőkben. Az átlagos 
ember kiváncsisága kicsiny, muló eseményekre vonatko- 
zik, amelyek csak kevés embert illetnek és amelyeknél 
keveset számit, hogy igy vagy amugy dölnek el. És minél 
fontosabbak és messzebbre kihatók ezek a kérdések, annál 
nagyobb tisztelettel tekintünk a kutató munkája felé, annál 
hálásabban köszöntjük azokat az eredményeket, melyeket 
munkája szül. 
A kérdéseknek szociális vonatkozása, általános emberi 
jelentősége külömbözteti meg a kutatás munkáját, a tudo- 
mányt bizonyos tények puszta tudásától. Bátran kimond- 
hatjuk, hogy minden tudás annál inkább tudomány, minél 
nagyobb a szociális jelentősége. 
Ezt a körülményt már a tudomány keletkezésének 
a történetéből is felismerjük. Köztudomásu, hogy minden 
tudomány a technikából, a természeti jelenségek ön- 
kényes kezelésénél szerzett tapasztalatokból származott. Az 
egyező és megismételhető fogások tették azt a tapasztala- 
tot, a tudásnak azt a summáját, amelyet a technikus 
utódjával hagyománykép közölt. Ezen alapult az egyesnek 
a fölénye versenytársai fölött. Ezekből az alkalmazott tu- 
dományokból vagy technikákból fejlődtek aztán fokon- 
ként a tiszta vagy szabad tudományok és pedig oly erősen 
és függetlenül, hogy néha szinte ellentét támadt a tiszta és 
az alkalmazott tudomány, a szabad tudomány és a tech- 
