24 
való egynémely követelménnyel? Ám e dolgok sokkal ke- 
vésbé egyértelmüek és állandóak, semhogy rájuk lehetne 
alapozni olyan fontos dolgot, mint amilyen az emberiség 
egész cselekvésének a szabályozása. Ezzel szemben az 
összeség helyeslése az ethikai rendnek egyetlen 
immanens forrása. Ne tessék ellene vetni, hogy ez tul- 
ságosan alacsony és közönséges alapozás oly magas tu- 
domány számára, mint az ethika. Ennek az alapnak az 
alacsonysága nem objektiv okoktól függ, hanem csupán 
attól, hogy mi magunk mily magas vagy alacsony ethikai 
fokon állunk. Igy aztán csakhamar belátjuk, hogy az a 
legjobb ember, aki a legtöbb boldogságot terjeszti maga 
körül, aki a maga életét olyannyira harmoniába tudja 
hozni embertársaiéval, hogy cselekvéseiből semmi ellen- 
szegülés, semmi kelletlenség vagy épen szerencsétlenség 
nem támad, hanem kinek-kinek betelik a szive vágya, 
kölcsönös összhangban, a lehetőség szerint. Igy tehát rá- 
jövünk, hogy összes erkölcsi ideáljaink egyuttal szükség- 
képen szociális ideálok is. Az ethika valójában nem 
egyéb, mint embertársainkhoz való viszonyunknak a sza- 
bályozása, vagyis a szociális törvényeknek a foglalata. 
Igy tehát a tudománytól a legnagyobbat várjuk el, 
amit az ember e földön alkothat és elérhet. Gondolko- 
dásunk és érzésünk nem ismer magasabb és fontosabb 
célokat, mint azokat, melyeket egyedül a tudoimány tehet 
számunkra hozzáférhetővé. Ha arra gondolunk, hogy a 
népek ősidőktől fogva a legjobbat és legmagasabbat, a 
legbecsesebbet és legnemesebbet, amit elméjökkel felfog- 
hattak, az istenség nevébe foglalták, akkor viszont mi 
monisták a tudomány fogalmát emeljük arra a helyre, 
ahová a kevésbé fejlett elméjüek az istenség fogalmát 
tették. Mert az emberiség összes kivánságait 
és reményeit, céljait és ideáljait, amelye- 
ket eddig az istenség fogalmába süritett 

