103 
ditions, men ogsaa af Wrangells, Lutkes og von Baers, er 
unøjagtig, ubillig og utilfredsstillende og derfor misvisende 
paa mange Punkter. Nordenskiølds Bog fremtræder med en 
saa overvældende Autoritet og har fundet en saa stor Ud- 
brædelse, at det ikke alene maa være tilladt, men endog er en 
ligefrem Pligt at bekæmpe haandgribelige Fejl. Forfatteren 
er ikke i nogen væsentlig Grad fortrolig med den herhen- 
hørende Literatur. Han kjender hverken Berchs, Stuckenbergs 
eller Sokolådfs Arbejder, og han benytter enten slet ikke eller 
kun ganske i Forbigaaende Middendorffs og v. Baers skarp- 
sindige Afhandlinger. Han har indskrænket sig til at excer- 
pere Wrangells Beretning, der paa mange Punkter er mere 
end ufuldstændig, der ikke stiller Foretagenderne i det rette 
Lys, der alt ligger et Par Menneskealdere tilbage + Tiden, 
op snarere selv er en Art"Oversigt Trend" en historisk "Frem 
stilling, og medens Nordenskiøld ofrer Side efter Side paa en 
Otheres, en Ivanofs, en Martiniers temmelig ligegyldige eller 
helt opdigtede Rejser op om det nordlige Norge, affærdiger 
han sine russiske Forgængere, uden hvis Arbejde Vegafærden 
slet ikke havde været mulig, paa et Pår uheldig affattede 
Blade. Forgjæves søger man i hans Værk Oplysning om den 
nordiske Expeditions Hovedformaal, om den ledende Tanke, 
der gjorde disse storartede Foretagender til et organisk Hele, 
eller en fuldtud retfærdig Anerkjendelse af disse saa længe 
miskjendte, saa dygtige og tildels saa ulykkelige Mænd, og 
han har, trods Middendorffs interessante Oversigt over Taj- 
myrhalvøens Kartografi, end ikke gjort det svageste Forsøg 
