ISI 
fortæller Steller — »som ud af en Kanal, og med en saa 
frygtelig Piben, Brølen og Duren, at vi hvert Øjeblik ventede 
at miste Mast eller Ror, eller at selve Skibet skulde knuses 
imellem Bølgerne.  Søernes Anløb løde som Kanonskud, vi 
saa” Død og Undergang for os, og selv den gamle erfarne 
Styrmand, Andreas Hesselberg, forsikrede, at han i 50 Aar 
ikke havde set en lignende Søgang« 7). Ingen formaaede at 
staa paa sin Post. Skibet drev der hen, hvor den fortørnede 
Himmel vilde føre det; Halvdelen af Mandskabet var syg 
og svag, den anden Halvdel »sund af Nødvendighed«, men 
fortumlet og sansesløs under den store Fare. I mange Dage 
blev der ikke kogt ombord, og de havde intet andet spiseligt 
end noget forbrændt Skibsbrød, og selv dette var i Færd 
med at slippe op. Der fandtes hverken Raad eller Mands- 
hjærte hos nogen, og -deres Mod var lige saa »vaklende som 
deres Tænder.« Officererne tænkte af og til paa at vende 
tilbage til Amerika, men forandrede deres Beslutninger med 
Vejret. I den første Uge af Oktober blev det meget koldt, 
stærke Hagel- og Snebyger fore hen over Skibet og gjorde 
Arbejdet ombord end mere utaaleligt. Den 6te slap Skibs- 
brændevinen op, og, da den sydvestlige Storm vedblev at 
rase, foreslog IWaxel for Alvor at sejle tilbage til Amerika 
og opsøge en Vinterhavn, da Skibet — paa Grund af de 
mange syge — om nogle faa Dage maatte overgives mod- 
standsløst til Bølgerne. i 
Bering afviste dog denne Tanke og opfordrede derimod 
Besætningen til at samle en kirkelig Offergave, der for Rus- 
