IGI 
Naturens egne Love, hvorfor store videnskabelige Interesser 
knytte sig til »Sct. Peters« Stranding. I sine forskjellige 
Værker giver Steller os Skildringer af dette Dyreliv, uover- 
trufne i Kraft og Troskab. Hans Dyrelivsbilleder have gjort 
Berings anden Expedition udødelig, Naturforskerne ville atter 
og atter vende tilbage til den, og det forekommer os, at 
Steller ikke havde nogen Grund til at beklage sig over, 
at Bering førte ham bort fra hans egentlige Granskningsfelt: 
Kamtschatka — en Klage, O. Peschel i vor Tid har fremsat 
— thi paa Beringseen fandt han dog først det Omraade og 
de; Emner, hvis Beskrivelse har foreviget hans Navn. Med 
Undtagelse af Fjældrævene hørte Øernes højere Fauna ude- 
lukkende til Havpattedyrene. Det vigtigste Pelsdyr dengang 
var Søodderen (Enhydra lutris Lin.), der levede familievis paa 
Kysterne hele Aaret, dog særlig om Vinteren, og hvis fløjels- 
bløde Skind betaltes med henimod 100 Rubler ved den 
kinesiske Grænse. Det blev derfor Gjenstand for en hensyns- 
løs Jagt, og Wordenskrøld siger, at det er fordrevet ikke alene 
fra Beringsøen, men ogsaa fra de fleste andre Jagtgrunde, 
hvorkdet tidliseren dræbtes tusindvis Dette Her dos ikke 
ganske correkt og maa, som alt, - hvad denne Forfatter skri- 
ver om disse Egne og tidligere Rejser, benyttes med Var- 
somhed.  Søodderen kan endnu forekomme paa Beringsøen, 
og paa den nærliggende Kobberø forekommer den ret hyppig 
og værnes netop af saadanne Lovbestemmelser som dem, Nor- 
denskiold kræver for dens Beskyttelse. Det største Antal Hav- 
dyr tilhørte dog Øresælernes Familie, nemlig: Søløven, hvoraf 
II 
