163 
8 å 9 Meter langt og vejede c. 3 Tons. Den var beslægtet 
med Dygongen og Lamentinen i de sydlige Have, dens Op- 
holdssted synes at have været indskrænket til Kommandør- 
øernes Kyster, hvor den fandtes i store Mængder, dens Kjød 
var meget behageligt, den blev Gjenstand for ivrig Efterstræ- 
belse, og de sibiriske Jægeres Rovdrift gjorde det endog i 
mindre end en Menneskealder af med hele Arten. Det sidste 
Individ skal være dræbt 1768, og det er kun meget ufuld- 
komment lykkedes Museerne at forskaffe sig Skeletter af Dy- 
ret. I »Vegas Rejse« søger Nordenskidld vel at godtgjøre, 
at Søkøer ere forekomne langt senere, ja, endog saa sent som 
1854, men da han hovedsagelig støtter sine Antagelser paa 
nogle Aléuters Udsagn, der — hvad Leonhard Stejneger for 
nylig har godtgjort — forvekslede Søkoen med en Tandhval 
uden Rygfinne, synes der ikke at være fremført noget som 
helst, som egner sig til at omstøde Baer's, Brandts og Midden- 
dorffs Resultater"?”). 
Uden denne animalske Rigdom vilde det være gaaet Ze6- 
vings Expedition, som det senere gik den ulykkelige Za Pé- 
rouse, hvis Mindesmærke har fundet en Plads ved Siden af 
Berings i Petropovlåvsk. Den vilde være gaaet sporløst til 
Grunde paa Beringsøen, ingen af Deltagerne vilde have gjen- 
seet Asien, ja, ingen vilde have overlevet Vinteren 1741—42; 
thi da »Sct. Peter« strandede, havde de kun nogle faa Fusta- 
ger salt Kjød, en Smule Byggryn og en Del Mel tilbage, men 
dette havde ligget nedstampet sLædersække i torhartkor 
under Strandingen gjennemvædedes det af Krudtslam og Salt- 
Im 
