167 
laa meget udsat paa en aaben og stenet Strand, for et daar- 
ligt Anker, og truede med at drive til Søs eller slaas i Styk- 
"ker paa Klipperne. De 1o—12 Mand, der overhoved. kunde 
arbejde og halve Dage igjennem maatte staa i iskoldt Hav- 
vand, segnede tilsidst under saadanne Byrder. Mangel, Kulde, 
Væde, Afmagt, Sygdom og Fortvivlelse vare daglige Gjæster, 
og først, da Skibet den 28de November af en velkommen 
Storm slængtes helt op i Land og boredes dybt ned i San- 
det, blev deres Tilstand mere sikker, og de kunde med større 
Ro hengive sig til Arbejde for Livsopholdet. 
I December befandt hele Besætningen sig i 5 underjor- 
diske Hytter ved Bjærgbækken nær Strandingsstedet. Skibs- 
provianten fordeltes saaledes, at hver Mand daglig fik 1 Pd. 
Mel og en Smule Byggryn, saalænge Forraad havdes, men 
forøvrigt vare de henviste til Jagt og levede næsten udeluk- 
kende af de ovennævnte Havdyr og en strandet Hval. Hver 
Hytte dannede en økonomisk Familie, der daglig udsendte 
et Parti paa Jagt og et andet til at slæbe Ved fra Stranden, 
og det lykkedes dem paa denne Maade at kæmpe sig igjen- 
nem Vinteren, der paa Beringsøen udmærker sig mere ved 
rasende Snestorme (Purgas), end stærk Kulde. 
Imidlertid udførte Døden sin sørgelige Høst iblandt dem. 
Før de naaede Zeringsøen, havde de allerede 12 døde, deraf 
Størstedelen under de sidste Dages Sejlads. Ved Landsæt- 
ningen eller umiddelbart derefter bortreves endnu g Mand, 
. men saa indtraf det næste Dødsfald først den 22de November. 
Det var den zoaarige, højt fortjente Styrmand, Andreas Hes- 
