173 
tionen, at berøve Bering hans saå dyrekjøbte Hæder og for- 
tælle Verden, at denne Søfarer paa sit sidste Togt ikke 
havde udrettet andet end at strande og dø. I Forening 
med Buache udgav han et Kaart og en Bog for at bevise 
disse Paastande, og Navnet Ze 7/Isle havde dengang en 
saa stor Anseelse, at dette muligvis vilde være lykkedes 
ham for en Stund, hvis ikke G. F. Miller med stor Kraft 
havde tilbagevist disse Usandheder"f?) i et paa fransk affattet, 
anonymt Stridsskrift. Men selv 27%/Z/ers Beretning i Saml. 
Russ. Geschichte (1758), det første sammenhængende, der 
blev offentliggjort om Expeditionerne, lider, som vi have set, 
af store Svagheder ikke alene i Retning af historisk Nøjagtig- 
hed, men ogsaa i skønsom Kritik over de geografiske Resul- 
tater, hvortil Bering naaede, og det vilde have været umulig 
for Cook at yde Opdageren den længe savnede Oprejsning, hvis 
han ikke havde kunnet støtte sig til D'Anville's Kaart og 
Dr. Campbells Afhandling. Det var Vestevropa, der i forrige 
Aarhundrede sikrede Berings Eftermæle, indtil endelig det 
russiske Admiralitet i vore Dage har ladet det store Arkivstof 
bearbejde og delvis offentliggjøre, men endnu mangler meget 
i, at et i Enkelthederne nøje udført Billede kan gives af de 
Foretagender, som her ere skizzerede, eller af den Mand, der var 
Sjælen i dem alle. Vi kunne ikke som Professor Baer tage Ordet 
for, at der i Sct. Petersborg rejses Bering et synligt Minde som 
Bod for lang Glemsel og gammel Miskjendelse, til Ære for 
Russernes første Søfarer og første store Opdager; vi ville anse 
vor Opgave for løst, hvis det er lykkedes os i disse Blade 
