ØRN JOAN 
for det elskede Fædreland; men Deres Godhed gjør, at De reg- 
ner formeget paa mine Kræfter. Intet Offer skulde synes mig 
for stort for dem, naar der er Spørgsmaal om at vise disse 
Følelser, men Mgr., jeg troer at skylde D. K. H. og Fædrelandet 
ikke at paatage mig en Post, som jeg føler, at jeg ikke vilde 
være voxen. Med Hensyn paa Sendelsen til Grev Essen, en 
gammel Militær som jeg selv, saa vover jeg, i Betragtning af, 
at den forlanger mere Iver end diplomatisk Talent, at haabe, 
at jeg, ledet ved D. K. Hs Ordre-og Anvisning skal komme 
ud af. den uden alt for store Vanskeligheder. Selv i en Sen- 
delse til Kongen af Sverige ved nærværende Anledning (pour 
le moment) vil jeg haabe at kunne udfylde Mangelen af Talent 
for Saadant ved min Iver, min Ligefremhed (droiture) og de 
Følelser, hvoraf mit Hjerte er gjennemtrængt, og som kunne 
hæve det selv over mine Forhaabninger, (les sentimens » dont 
mon coeur est penetré, et qvi peuvent Pexalter méme au 
dela de mes esperanees) — men Portefeuillen for Regjeringens 
udenrigske Anliggender, — jeg føler kun for vel, at den vilde 
, befinde sig i alt for svage Hænder, og i min Alder skulde man 
med den bedste Vilje af Verden ikke kunne trænge ind i den La- 
byrinth af Kundskaber, som denne Post forlanger, naar man er 
en saa fuldkommen Fremmed der, som jeg er, og, tillad mig 
al ytre det, Monseigneur, naar man har for megen Agtelse for 
sig selv til ikke kun at være en Tolk for, eller at udsætte sig 
for at blive til Latter for de underordnede Beren paa denne 
tornefulde Vej. 
De er altfor højbjertet, Msgr., til at ville fordre et saa- 
dant Offer, af hvilket D. K. H. ikke kunde vente gunstige Re- 
sultater, hverken for Dem selv eller for Fædrelandet. 
Idet jeg oppebier yderligere Ordrer fra D. K. H. vil jeg 
arbejde paa Brevet, som D.;K. H. har befalet mig at skrive 
til Grev Essen, og som jeg skal have den Ære at forelægge 
Dem, Msgr., saasnart som det er mig muligt. 
Med den :dybeste Agtelse og ubegrændset Hengivenhed 
