« 
sigt,** uden at det dog vilde faae den tvetydige Charakter, som 
Deres, i Betragtning af, at jeg ikke har til Hensigt at faae Dem 
til at slutte Dem til en Sag, der strider mod Deres Pligter som 
Borger. 
Baron Stroganoffs Note maa jeg bekjende indeholder Intet 
hverken overbevisende eller afskrækkende for os. Dens væsent- 
ligste Punkt er dette uværdige System, at udhungre os. Nu 
vel, D. Ex.! Nordmændene kunne i ethvert Fald nære sig af 
Barkemeel, af Moos og Fisk; de kunne dræbe sine Oxer, sine 
Faar, sine Heste, sine Rensdyr for at tilfredsstille sin Hunger, 
og drevne til det Yderste ved Stillingens Rædsler, og under Le- 
delse af Anførere, som opflammes af den og ere værdige til at 
lede deres Foretagende, skal deres sidste Tilflugt være i Masse 
at begive sig over paa deres Undertrykkeres Territorium og 
derfra skaffe sig de Levnetsmidler, som de maatte mangle, — 
en grusom og frygtelig Udsigt baade for den ene og for den 
anden Nation, men som for vor er at foretrække for en ufri- 
villig Underkastelse; og for at forebygge en saadan vil jeg med 
mine Landsmænd uden Klage udgyde min sidste Blodsdraabe. 
Dersom det er under saadanne Auspicier, at den Svenske 
Regjering fremturer i sin fordærvelige Plan, — jeg siger Re- 
gjeriagen; thi den fornuftige Deel af Nationen betragter uden 
Tvivl fra et ganske andet Synspunkt dette gigantiske for ikke 
at sige romantiske Projekt, med Magt at ville sætte sig i Besid- 
delse af et Kongerige af den Beskaffenhed, som det, hvoraf jeg 
har den Lykke at være Borger, — nu vel! de Ulykker, som 
deraf ville følge, ville grusomt tynge paa dem, som ville bryde 
alle den offentlige Rets, ligesom Højsindethedens, Religionens 
og Ærens Baand for at ofre til Ærgjærrighedens og den umæt- 
telige Erobresyges Afgud. 
Kan man vel forene disse to heterogene Ideer, den at 
ville gjøre en Nation lykkelig, med den at ville undertvinge den, 
eller rettere, at udrydde den for at gjøre den lykkelig? 
Maaite dette Sprog, som er dikteret af den rene Sandhed, 
