V. 
stand. ,Hvor Granilen, der er brudt frem i smellet Tilstand, har været udsat 
for det største Tryk, er den blevet folieret*. I Overensstemmelse hermed har 
man ogsaa paavist Foliationen paa Grændsen mod de gjennembrudte Skifer- 
grupper, hvor Trykket maaile være størst, mens fanilen i en større Afsland 
fra Grændsen altid viste sig massiv. ,En Kjerne af massiv (ranil er her inde- 
sluttet i en Skal af Granit-(ineis*, Paa Kvaløen er Forholdet lige det Mod- 
satte. Her vilde det rigligere være betegnet ved al sige, at en Kjerne af 
granilisk Gneis er indesluitet i en Skal af massiv Granit. Men da Forholdene 
saaledes paa Kvaløen staa i ligefrem Sirid med de Forudsælninger, der eve 
hentede fra Granitens eruptive Dannelse eller i ethvert Tilfælde til de Virk- 
ninger, man naturmæssigen har villet tilskrive denne, saa synes allerede heraf 
med Nødvendighed al maaile fremgaa, at den Tendens, Graniten saa ofte viser 
lil at antage Foliation, ja endog Skiferstruktur, maa være i sin hele Almin- 
delighed al tilskrive andre Aarsager. Kommer herlil de mærkelige Forholde, 
der ere nævnte under Nr. 5, idet nemlig chloritiske Skifere, Vegstene og 
serpenlinåglige Masser oplræde mellem Granit-Gneisens Strala, under Forholde, 
der tale for en samtidig Dannelse, saa synes Alt at pege derhen, at Kvaløens 
Granit ikke nu længere oplræder under sin oprindelige Form, men at lang- 
somt virkende Kræfler have øvet og rimeligvis fremdeles øve sit Værk. 
Men er der saaledes al Rimelighed for, at store Omdannelser her 
have fundet Sted, saa kan Omdannelsesprocessen enten lænkes saaledes, at 
Graniten fra al være en oprindelig massiv Bjergart paa lange Strækninger lidt 
efter lidt har antaget en mer eller mindre udpræget Parallelstruktur, — eller 
ogsaa kan Qmdannelsen tænkes foregaaet i den modsatle Retning. I saa Til- 
fælde skulde Bjergartens oprindelige Skiferstruktur være bleven mere eller 
mindre udvidskelt. Enderesultatet af denne OQmdannelsesproces maatte da, 
efter Bjergmassens Sammensætning, blive enten en fuldkommen massiv (ranil 
eller ogsaa en granitisk Gneis (Højfjeldsskifer), idet Glimmer efter al Sandsyn- 
lighed er en af Omdannelsens sidste Led, og i ethvert Tilfælde lidet modlage- 
lig for videre ØOmdannelse. 
Var der alene at vælge mellem disse Alternaliver, saa vilde Valgey 
ikke være ivivlsomt. I Geologien gives der neppe Exempel paa Overgange 
fra en massiv Bjergart til en Bjergart med Skiferstruktur.  Derimod kan den 
modsatle Omdannelsesproces — idelmindsle i det Smaa — have sine tilsva- 
rende Sidestykker. 
Og i saa Henseende synes ogsaa Forholdene paa Kvalø at pege i 
denne Reining. 
Men medens det saaledes i det Hele maa fremholdes, at Granitens 
Optræden paa Kvaløen ingenlunde lader sig indordne under de gjængse Fore" 
stillinger om dens eruplive Oprindelse, saa skal del dog villigen indrømmes, 
at de lJagitlagelser, der ere henlede fra Kvaløen, ere hentede fra el for lidet 
Imraade, til at man derfra skulde driste sig lil at aflede afgjørende posilive 
