(30) 142 
Side udad over Kvaløen til Havet, paa denne Linje vil over- 
skjære Bygningsdele, der ikke alene ere at sondre fra hin- 
anden i petrografisk Henseende, men hvoraf flere sikkerligen 
ogsaa maa blive at henføre til forskjellige geologiske Tids- 
perioder. Nedenfra opad antages Forholdet at være dette: 
1. De ældste Skifere, der paa sine Steder dukke frem og 
rimeligvis er identisk med Gneisterritoriet i Vestfinmar- 
ken. 
2. Granitisk Gneis (Højfjeldsskifer) Gneis-Granit og Granit. 
3. Glimmerskifer med indlejet kornig Kalksten. 
4. Chloritiske Skifere, Ler og Lerglimmerskifer), ligeledes 
med Lejer af krystallinisk kornig Kalksten. 
Kvartskonglomerat og Sandstensskifer. 
Serpentin. 
ae 
1. De ældste Skifere. 
Paa den nordre Side af Kvaløen — langs Kvalsundet 
mod Vest til Kibergfjord — stikker langs Søen et sammen- 
hængende Bælte af en graa Gneis (Glimmergneis) med spar- 
somt udviklet Feltspath og med en udpræget Parallelstruk- 
tur, fremkaldt ved Glimmerbladenes Anordning. Keilhau, 
der i 1855 giennemrejste Kvalsund, for at søge den der for- 
modede Grændse mellem det saakaldte Lofotfelt (Gneis-Granit) 
og Tromsø Glimmerskiferfelt, karakteriserer den dersteds 
raadende Bjergart ,,som en graa gneisagtig Bildning med 
hist og her indlejet Hornblendeskifer, — chloritskiferagtige 
Skikter forekommer og". — ,,Man tror -- tilføjer han — at 
være paa et Stykke af Urgneisterritoriet*. I Virkeligheden 
passer ogsaa den Beskrivelse, som Keilhau i Gæa 2 B. Side 
251 giver over den karakteristiske Gneis — ældste Skifer — 
fuldkommen paa Kvalsundets Skifer. Der er imidlertid og- 
saa andre Hensyn end petrografiske, der synes at pege hen 
paa, at man her har et særeget Formationsled, der i ethvert 
Tilfælde maa sondres ud fra Glimmerskiferfeltet. Disse 
Grunde ere følgende: i 
1. Man vil intetsteds i Kvalsundets Skiferfelt sødet paa Å 
jer af den kornige Kalksten, der er saa betegnende for 
Glimmerskiferfeltet i Senjen og Tromsø. Keilhau siger 
vistnok i sin Indberetning fra Rejsen i 1855, ,,at her 
idetmindste saaes nogle Tegn til Kalkstensindlejnirger* 
men denne Udtalelse maa — forsaavidt der her ikke 
skulde være indløben nogen ligefrem Unøjagtighed i 
