149 (87) 
lysning af dette Forhold, synes der neppe at kunne være 
Rum for anden Forklaring end den, at disse Lag med Strøg 
ganske i Overenstemmelse med Højfjeldsskiferens Strøgret- 
ning maa staa i omtrent samme Forhold til Graniten som det, 
hvori Højfjeldsskiferen staar. 
Hald altsaa den massive Granit skulde være Bjerg- 
artens oprindelige Form, eller med andre Ord ifald Graniten 
var en eruptiv Bjergart, saa synes ogsaa deraf med fuld Nød- 
vendighed at maatte fremgaa, at Graniten igjennem Omdan- 
nelse ikke alene har antaget skifrig Struktur (Højfjeldsskifer), 
men at den ogsaa gjennem ligefrem Omdannelse kunde gaa 
over til chloritisk Skifer og Vegsten. En saadan Metamor- 
phose vilde imidlertid vel Geologen ligesaalidt som Kemikeren 
kunne godkjende. Og ligesom man paa Forhaand maa ind- 
rømme, at en saadan Procesudvikling dog ingenlunde vil være 
istand til at forklare alle de forskjellige Forholde, hvorunder 
Graniten paa Kvaløen optræder ligeoverfor de forskjelligar- 
tede Bjerglag, hvortil den er knyttet, saa drives man atter 
her til nærmere at gaa ind paa Spørgsmaalet om Granitens 
Oprindelse. Og de geologiske Forholde paa Kvaløen ville 
maaske i saa Henseende kunne give ikke saa ganske uvæ- 
sentlige Bidrag til Spørgsmaalets Besvarelse. 
Strækningen fra Sejhul og henover til Kibergfjord er 
visselig mer end noget andet Punkt paa Kvaløen skikket til at 
belyse Granitens Forhold til Kvalsundets Glimmergneis. 
Som forhen vist er Graniten og Skiferen der paa de mest 
forskjellige Maader knyttede til hinanden og — hvad der 
især er betegnende — de fuldkomne Skiferlag blive oftere 
efter Strøgretningen henimod den massive Granit alt mere og 
mere feltspathrige og stikke som røde Baand mellem de graa 
Skiferlag indtil man endelig med engang befinder sig lige i selve 
det granitiske Felt. Den finstribede Hornblendeskifer ved 
Sejhul synes paa samme Maade at staa i et nært Forhold 
til Graniten. I Nærheden af Graniten indeholder den Korn 
af en rødlighvid Orthoklas, ordnede i Striber efter Skiferens 
Parellelstruktur. Ogsaa ved Kibergfjord lignende Overgangs- 
forhold mellem Skiferen og Graniten, — Overgange, der give 
sig tilkjende ved en altid voxende Mængde af den røde Felt- 
spath efter Strøgets Længdeudstrækning, indtil Skikterne 
ende i en mer eller mindre karakteristisk Granit. Man brin- 
