124) 236 
— efter den gjængse geologiske Opfatning — kunde tale for 
en eruptiv Dannelse. Man har i Regelen her en temmelig 
skarp Grændselinje, ligesom Skiferg'uppens Lag langs hele 
Feltets Længde falder stejlt fra Gabbroen. Havde nu For- 
holdet stillet sig ligedan paa Gabbroens østlige Grændse, saa 
vilde denne Opfamming have fundet yderligere Støtte ved 
Gjentagelsen af den Regel, der andensteds er traadt frem i 
Kontakten mellem massive og lagede Bjergarter, — den nem- 
lig, at Skiferlagene rundt det massive Felt falde fra samme. 
Men saa er ikke Forholdet her. Gabbromassen ligger som 
et vel afgrændset Leje af uhyre Mægtighed mellem Skifer- 
gruppens eller Skifergruppernes altid parallelt liggende Lag. 
Var Gabbroen af pluionisk Oprindelse, saa maatte den i sin 
smeltede Tilstand ikke alene have udfyldt den uhyre Spalte, 
men ogsaa taarnet sig op i flere Tusinde Fods Højde — paa 
Vestsiden næsten lodret over Skifergruppens stærkt heldende 
Lag, og det uden at der er Tegn til at den smeltede Gab- 
bromasse nogeisteds er flydt ud over Skiferlagene, der hælde 
sig til Foden af Gabbrofjeldets lodrette Styrtninger. Ft 
Spørgsmaal biiver det vel ogsaa, hvorledes en Spalte af over 
54 Mils Bredde fremdeles kan være saa fuldstændigen ud- 
fyldt, efterat den smeltede Masse er størknet. Hertil kom- 
mer det ejendommelige Forhold, hvori den massive Bjergart 
paa sine Steder viser sig at staa til Skifergruppens Lag. 
Langs Fjorden fra Yttre-Gamvik ud over til Lyngstuen vil 
den massive Bjergart findes oftere vexlende med Skiferpar- 
tier af en mild grønlig chloritisk Skifer af ringe Tykkelse — 
mest som tynde Baand, og som fremdeles viser den regel- 
mæssige Fald- og Strøgretning. OQgsaa paa andre Punkter et 
lignende Forhold, idet enkelte Skifeilag dukke fiem med ufor- 
andret Fald- og Strøgretning inden Gabbromassen, — dog al- 
tid i Grændsestrøget mellem begge Bjergarter. Fremdeles er 
det netop i Grændsestrøget at der paa flere Punkter forekomme 
forskjellige Omdannelser eller Afændringer, henhørende under 
den massive Bjergart. Her optræder den grønne Diallag — 
Smaragdit — i større samlede Masser dels som klumpifor- 
mige Partier men dels ogsaa som Lejer mellem Skifergrup- 
pens Lag, — ved Pollennes vexlende med Lag af Glimmer- 
skiferens graalighvide grovkornige Kalksten og selv rigt ind- 
blandet med kulsur Kalk. De i Gabbrofeitet saa hyppige 
Serpentindannelser synes ligeledes nærmest at være knyttede 
til Grændsestrøget. I petrografisk Henseende er det heller 
ikke altid saa ganske let at drage en bestemt Grændselinje 
mellem den massive og lagede Bjergart. Overgange mellem 
begge synes tildels at kunne paavises, — i ethvert Tilfælde 
vil man oftere i Grændsestrøgene have vanskeligt for med 
Bestemthed at afgjøre, om man befinder sig inden det ene 
eller andet Felt. Det er 2abenbart, at store petrografiske 
Omdannelser ere foregaaede paa Grændsestrørsene, — Om- 
dannelser, som utvivlsomt maa være skeede paa den vaade 
” 
» 
7 
