6 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 3. N:0 I A. 



undersökningen, i hvilken riktning metamorfosen gått vid dessa bildningars 

 uppträdande. 



Ett tvärsnitt genom ett groddknoppljäll visar den byggnad, som är vanlig 

 hos reservnäringsförande organ. Innanför epidermis, som har spridda fåtaliga 

 klyföppningar, finnes en parenkymati.sk väfnad, genomlupen af flere svagt utbildade 

 kärlsträngar, som ligga i samma plan. Närmast epidermis äro cellerna starkast 

 sträckta i tangential riktning och af mer eller mindre rektangulär form. Innanför 

 detta ingalunda skarpt begränsade parti äro cellerna temligen isodiametriska. 

 Emellan cellerna gå smala intercellulargångar. Cellerna äro fyllda af stärkelse. 

 Samma byggnad visar äfven den nedre förtjockade delen af ett med bihang 

 försedt tjäll. 



Ett tvärsnitt genom ett hinnartadt bihang af ett fjäll eller ett kalkbladlikt 

 blad visar en i flere hänseenden afvikande byggnad. Hela organet blir starkare 

 sträckt i tangential riktning och betydligt tunnare. Epidermis är något stor- 

 celligare och har, liksom hos groddknoppfjällen, spridda kij'föppningar. Cellerna 

 äro äfven i det centrala partiet starkast sträckta i tangential riktning och af 

 mer eller mindre rektangulär form. Genom den parenkymatiska väfnaden gå 

 svaga kärlsträngar. Intercellulargångarne äro betydligt vidare än hos normala 

 groddknoppfjäll. Väfnadspartierna mellan kärlsträngarne resorberas, hvarigenom 

 bildas rätt vida, lysigena luftgångar, hvars väggar äro beklädda med trasiga 

 rester af de upplösta cellernas membraner. Cellerna sakna fullständigt stär- 

 kelse. Hos bihangen från groddknopparne i växtens nedre region saknas färg- 

 ämnen; men de öfre groddknopparnes bihang ega celler, som föra sådana. 

 Om glykoser finnas upplösta i cellsaften, liksom hos kalkbladen, har jag ej 

 kunnat afgöra, då endast spritlagdt material undersölds. 



Det största intresset i afseende på dessa växtdelars anatomi knyter sig 

 dock vid de förut omnämnda hudutväxterna. Deras byggnad är ganska kom- 

 plicerad. Som nämndt, äro de köl- eller åsliknande hårklädda upphöjningar 

 på bladen. Dessa upphöjningar åstadkommas genom en tillväxt gemensam 

 för epidermis och det derunder närmast liggande mesofyllet. Under antiklina 

 och periklina delningar af cellerna tillväxa strängformiga partier af dessa väf- 

 nader utåt. På grund af sättet för sin bildning måste de anses såsom emer- 

 genser. Cellerna äro hos dessa starkast sträckta i radial riktning, ut frän bladet. 

 Emellan cellerna gå ganska vida intercellulargångar, och äfven i emergenserna 

 utvidgas stundom luftkanalssystemet genom lysigena luftgångar. Såsom tvärsnitt 

 genom ett antal emergenser visa, är deras byggnad ganska vexlande. Stundom 

 afsmalna de uppåt, men i andra fall blifva de temligen jämntjocka eller ock i 

 ej ringa mån bredare uppåt. Ej sällan påträffas emergenser, hvilka kunna sägas 

 vara klufna. I bild. 21 — 22 äro tvänne tvärsnitt af hudutväxter på fjällbihangen 

 från de nedre groddknopparne afbildade, visande ganska olika former. På 

 sidorna, men i synnerhet å öfre kanten förekomma talrika hår, som bildas af 

 ensamma eller 2 — 3 i rad anordnade celler. Hudutväxterna äro alltså att anse 

 såsom trikombärande emergenser. 



Örtbladen visa icke något egendomligt i sin bj'ggnad, som kan vara af 

 intresse för denna undersökning. Härbildningar, liknande dem, som anträffats 

 hos knoppfjällens bihang eller de kalkbladlika bladen, saknas fullständigt. 



