V. B. WITTROCK. MEDDELANDEN OM GRANEN. 91 
Närmare två grader nordligare än Idre finna vi Sveriges mest fram- 
stående granberg, den vidtbekanta jämtländska Åreskutan. Äfven här är 
europ@a starkt företrädd (med 62 %). Men det nordliga läget gör sig gällande 
dels genom talrika fernzica-former, dels genom felande acuminata. 
Nästa i afseende på kottevariationernas förekomst undersökta trakt ligger 
i södra Lappland, i mellersta delen af Åsele och sydöstra delen af Lycksele 
lappmark; föga mer än en breddgrad norr om Åreskutan. 
En nordligare prägel erhåller granvegetationen där genom uppträdande 
af åtskilliga obovata-former. Men på samma gång finner man, oväntadt nog, 
nästan lika många former af den sydliga acuminata, som här (så vidt mig är 
bekant) har sina nordligaste utposter. 
I Sverige norr om polcirkeln, arktiska Sverige, saknas europea visserligen 
icke, men hon är ej längre absolut förhärskande. Där uppträda talrika obovata-, 
fennica-, transversa- och cuneata-former. Gå vi utom Sveriges område till 
granens allra nordligaste växtplatser, de i norska Finnmarken, finna vi, att 
europea där så godt som alldeles försvunnit, ersatt af de här ofvan nämnda 
obovata, fennica, transversa och cuneata. 
