6 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 5. N:O 2. 
och imponerar särskildt genom den långa, täta, axlika blomställningen, hvilken 
vid full antes bildar vanligen en enda guldglänsande spira. MW. speciosum är 
måhända ännu vackrare: De långa, tätt sittande, från basen regelbundet i 
storlek aftagande, uppåt mer och mer krusade, ända till veckiga bladen samt 
den rikt förgrenade inflorescensen gifva denna växt ett högst karakteristiskt 
utseende. Genom sin eleganta form, den lysande blomställningen och sin 
ovanligt långa, här öfver en månad varande blomningstid, vore denna växt 
värd att intaga ett framstående rum bland prydnadsväxter. 
Inom ett område af trädgården, där dessa båda Verdascum-arter växa 
tätt tillsammans, påträffades tvenne exemplar, hvilka tydligt visade sig vara 
hybriden Verbascum longifolium Ten. x speciosum Schrad., så vidt jag kunnat 
finna förut ej beskrifven i den bo- 
taniska litteraturen. Dä båda stam- 
arternas utbredningsomräde delvis 
sammanfaller (VELENoVskY (8) har 
| sett dem växa omedelbart tillsam- 
| mans), är det antagligt, att denna 
hybrid vid närmare undersökning 
äfven skall anträffas vildt växande. 
Såsom framgår af bilderna 2—5, 
är hybridens intermediära karaktärer 
rent habituellt synnerligen påfallande. 
Föräldraegenskaperna äro tydligen 
modifierade så, att vi igenkänna TV. 
longifolium i den långsträckta, tät- 
blommiga hufvudaxeln, hvilken endast 
nedtill är försedd med V. speciosum- 
liknande sidogrenar. Nägot som 
äfven frapperade vid ett mera ytligt 
betraktande var, att hybriden be- 
ER 
R träffande blomningstiden förhöll sig 
Bild 2. Verbascum longifolium x speciosum intermediär. Enligt mina anteck- 
i midten, V. longifohum till vänster, V. speciosum ningar under sommaren var den 15 
üllghöger: augusti I. Zongifohum nästan ut-' 
blommad, F. speciosum stod i fullt 
flor, och hybriden hade hunnit öfver 
blomningsstadiets optimum. Den sistnämnda fortsatte emellertid blomningen 
längst, enstaka blommor funnos ännu i november. Den ena af hybridindi- 
viderna — det afbildade exemplaret — hade en längd af 2,6 m.; den andra, som 
hade kort hufvudaxel — hvarigenom den habituellt mest påminde om TV. speciosum 
— var endast något öfver I m. Stamarterna uppnå härstädes ofta en längd 
af 2 m. 
Beträffande de för släktet Verbascum viktigaste artkaraktärerna, ständar- 
strängarnas inbördes längd och härighet samt knapparnas ställning, tillhöra 
V. longifolium och V. speciosum tvenne skilda grupper. Den förra har näm- 
ligen de tvenne längre ståndarna glatta med ungefär till 1/3; af strängens längd 
