V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. 



INLEDNING. 



| enom flera, såväl biologiska som morfologiska egendomligheter, höra Vio- 

 ^^* ler na helt visst till de allra mest intressanta bland fanerogamerna. För att 

 rättfärdiga detta påstående behöfva vi blott erinra om deras så ofta dimorfa 

 blommor — de kleistogama och de kasmogama — den egendomliga bygg- 

 naden hos de senare, såväl i afseende på blomkrona som ståndare och pistill 1 ), 

 frukternas olika förhållande med hänsyn till fröspridning, den utpreglade fallen- 

 heten för hybridbildning, annat att förtiga. 



Ej få, såväl svenska som utländska växtforskare hafva också med ifver 

 och framgång egnat sig åt studiet af dessa älskliga växter. Bland våra landsmän 

 ega vi, såsom bekant, för närvarande ej mindre än tre Viola- specialister: docent S. 

 Murbeck, rektor L. M. Neuman och lektor L. J. Wahlstedt. Att nu en fjerde 

 framträder, skulle med rätta kunna anses temligen öfverflödigt, om ej förhål- 

 landet vore det, att ofvannämnda specialist-trio lemnat en grupp af slägtet, 

 nämligen sektionen Melanium DC, så godt som oberörd. Denna grupp re- 

 presenteras i våra floristiska verk af blott en art, Viola tricolor L. 2 ), men om 

 denna heter det: »varierar för öfrigt, efter olika lokaler, i hög grad i anseende 

 till storleken, stjelkens rigtning och hårighet samt isynnerhet till blommornas stor- 

 lek och färg 1 ' 1 ). 



Det har förefallit mig, som det skulle kunna vara en uppgift af ej ringa 

 botaniskt intresse att söka utreda, huru med Viola tricolors variationsförhållan- 

 den egentligen förhåller sig; om hela denna mängd af varianter vore blott in- 

 konstanta former, beroende — såsom i nyss nämnda flora antages — på växe- 

 platsens beskaffenhet, eller om ej åtminstone en eller annan bland de många 

 formerna vid närmare undersökning skulle visa sig ega rätt till en högre plats 

 på växtsystematikens rangskala. 1894 års vår började jag derföre att skärskåda 

 de representanter af Viola tricolor-gruppen, som förekomma i Stockholmstrakten 



*) Redan den första gång som Viola tricolor L. (»Herba Trinitatis») namnes i den botaniska 

 literaturen, nämligen hos Otho Brunfels i »Herbarum viva; eicones», tom. 2, pag. 73, 1536, 

 karakteriseras blommorna såsom något i hög grad beundransvärdt (»quibus nihil jucundius nihil- 

 que magis admirabile»). 



2 ) Redan här må nämnas, att jag på grunder, som längre fram skola anföras, betraktar 

 våra florors Viola tricolor ß arvensis som en fullt sjelfständig art, hvars namn enligt prioritets- 

 principen då blir Viola arvensis Murr. 



3 ) C. J. Hartmans handbok i Skandinaviens Flora, u:te upplagan, utgifven al" Carl Hart- 

 man. Förra delen. Stockholm 1879. Sid. 227. 



