V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. 7 



docent G. Andersson, adjunkt F. R. Aulin, konservator M. Foslie, docent 

 H. O. Juel, professor G. Lagerheim, lektor C. A. M. Lindman och professor 

 N. Wille; från Danmark af amanuens H. Daiilstedt och kollega N. G. W. 

 Lagerstedt; från Finland af professor F. Elfving; från Tyskland af Arf- 

 furstarne Gustaf Adolf och Wilhelm, kollega N. G. W. Lagerstedt och 

 doktor C. Weber; samt från Österrike af professor I. Szyszylowicz. 



Till alla de nu nämnda anhåller jag att härmed få hembära min hjert- 

 ligaste tacksägelse. 



Genom vederbörande museiföreståndares tillmötesgående har jag varit i 

 tillfälle att kunna jämföra hithörande herbarie-samlingar från Köpenhamns och 

 Lunds universitetsmuseer. Likaså har forstmästare J. M. Normans intressanta 

 samling från det arktiska Norge välvilligt lemnats mig till genomseende. Att 

 Naturhistoriska Riksmuseets i Stockholm samlingar blifvit rådfrågade, är en 

 sjelfklar sak. 



Godt tillfälle till studium af spontana Viola-former i det fria har stått 

 mig till buds dels, och isynnerhet, i Stockholmstrakten, dels äfven på Gotland 

 och i vestra Södermanland. I härvarande botaniska trädgård har jag åren 

 1894 — 1897 haft under odling ett stort antal former ej blott af Viola tricoloy 

 (L.) och V . arvensis Murr, utan äfven af andra Melanium arter, hvilka tillsam- 

 mans erbjudit ett det rikaste material för morfologisk-biologiska och fylogene- 

 tiska studier. 



Om det vid de allra flesta växtundersökningar är af en betydelse, som 

 knappast kan öfverskattas, att till sitt förfogande ega lefvande material, så 

 är detta vid studium af föremål med så komplicerad och ömtålig byggnad som 

 Violernas blommor rent af en bjudande nödvändighet. Huru omsorgsfullt dessa 

 blommor än må konserveras — vare sig det sker genom inläggning i konser- 

 veringsvätskor eller genom pressning — så undergå de alltid betydande för- 

 ändringar. I förra fallet förlora de helt och hållet färgen (som här spelar en 

 större rol än vanligt), under det att formen blott nödtorftigt bibehålies; i det 

 senare fallet förlora de formen, under det att färgen endast i någon mån blir 

 konserverad >). 



I. Till ctet fruktifikativa systemets morfologi och biologi 2 ) 

 1. Viola tricolor (L.). 



Redan Linné egnade särskild uppmärksamhet åt blomman hos Viola tri- 

 color. Uti »Flora suecica, Ed. II, 1758», sid. 307 finner man följande härom 

 vittnande uttalande: »Planta vix datur, in qua evidentius perspicitur generatio- 

 nis opus, quam in hujus cavo apertoque stigmate». 



') Äfven hos de allra mest omsorgsfullt preparerade herbarieexemplar skall man vid direkt 

 jämförelse med lefvande exemplar finna, att blommornas färg undergått en ej obetydlig för- 

 ändring. — Nämnas må här, att alla bilder på de af handlingen åtföljande taflorna äro utförda 

 efter lefvande material. 



') De allmännaste dragen af Viola-blommans morfologiska byggnad och af hennes till 

 pollinationen hörande biologi förutsättas såsom bekanta. 



