V. B. WITTROCK. VIOLA-STUDIER I. 



Liksom hos öfriga Viola-arter böjer sig blomskaftet hos V. tricolor (L.) 

 före blomningen så, att dess öfre del nästan får formen af en metkrok; se 

 tafl. I, bild. i och 21 m. fl. Blomman kommer härigenom, samt på grund 

 deraf att blomskaftets nedre, större del ej är upprat utan något lutande, att 

 intaga en hängande ställning i sådan mån, att sexualapparatens längdaxel bildar 

 en vinkel af vid pass 45 grader mot marken. Denna blommans egendomliga 

 ställning spelar, såsom vi skola finna, en stor biologisk rol, särskildt med af- 

 seende på pollinationen 



Såsom Kerner först iakttagit 1 ), utför blomskaftet periodiska rörelser, som 

 bringa blomman att om natten intaga en hängande ställning, något som — 

 sannolikt med rätta ■ — tydes såsom ett skyddsmedel för blommans befrukt- 

 ningsorgan mot värmeförlust. Med stöd af iakttagelser gjorda på spontana 

 exemplar i Bergianska trädgården må följande tillägg lemnas. Blott under de 

 2 — 3 första dagarne af hvarje blommas anthesis utför blomskaftets nedre, större 

 del en i ögonen fallande nutationsrörelse, bestående deruti, att denna del, som 

 om dagen är rak eller vid starkt solsken svagt bågböjd uppåt, vid skymnin- 

 gens inbrott kröker sig så, att den under natten blir bågböjd nedåt. En så 

 stark böjning, som den Kerners bild 4 (1. c.) utvisar, har jag aldrig varit i 

 tillfälle att iakttaga. Under anthesens senare 3 — 4 dagar är böjningen så godt 

 som omärklig eller alls ingen. Denna sömnrörelse sker samtidigt med en dylik 

 hos kronbladen och samverkar med henne till befruktningsorganens skydd 3 ). 



När blomningen är förbi och frukten hunnit nära sin mognad, rätar blom- 

 skaftet fullständigt ut sig 3 ); detta otvifvelaktigt för att gifva fröen möjlighet att 

 sprida sig öfver en större rymd, då de vid fruktmognaden kastas ut ur frö- 

 gömmet. Bild. 39, tafl. III visar ett blomskaft, som just är i färd med att 

 räta ut sig, och bild. 44 ett, som fullständigt utfört denna uträtningsrörelse. 



Nämnas må, att blomskaftet vid eller nedanför böjningen bär två små 

 förblad af den form som bild. 1 b och 2, tafl. I utvisar (bilderna förstorade 

 resp. 5 och 8 gånger). Vid de oskaftade bladens bas finnas två (eller stun- 

 dom blott en) glandelbärande flikar, som tyckas hafva sin morfologiska mot- 

 svarighet i örtbladens stipler. Redan Linné fäste uppmärksamhet vid dessa 

 små blad. I Flora Suecica, ed. 2 beskrifver han dem på följande träffande 

 sätt: »Bracteis 2, hastatis, utrinque bidentatis, exsoletis.» 



') A. Kerner von Marilaun. Pflanzenleben I. Sid. 495. 1887. 



2 j Nyktitropisk nutationsrörelse hos blomskaften har Hansgirg iakttagit äfven hos några 

 andra Viola arter, näml. V. lutea, stagnina, cucullata och cornuta (Biolog. Centralbl. Bd. n. 1891. 

 Sid. 452) samt hos tV. heterophylla» (Botan. Centralbl. Bd. 52. 1892. Sid. 386). Hvad denna sist- 

 nämnda beträffar, låter det sig — på grund deraf att auktorsnamn fattas — ej med visshet al- 

 göra, hvilken art som afses. Såsom bekant hafva tre helt olika arter af olika författare blifvit 

 beskrifna under namnet Viola heterophytta. 



3 ) Viola tricolor inordnas på grund af beskaffenheten al dess ikarpotropiska» rörelse al 

 Hansgirg (Biolog. Centralbl. 1891. Sid. 461) under hans 6:te typ eller Aquikgia-Vyaen. 



