I O ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. NIO I. 



Violernas blomfoderblad äro af en rätt egendomlig beskaffenhet. De 

 hafva sin vidfästningspunkt ej uti bladskifvans bakre del, utan på hennes undre 

 sida, ett stycke bakom hennes midt. Härpå beror, att bladskifvan visar sig 

 bestå af två delar, nämligen en längre, spetsig, belägen på framsidan om vid- 

 fästningspunkten, och en kortare trubbig, belägen bakom denna punkt. Huru 

 blomfoderbladen — sedda underifrån och uträtade — se ut hos Viola tricolor 

 (L.) visa bilderna 3 och 4, tafl. I (förstor. 5), der a betecknar det öfversta, 

 udda foderbladet, b ett af de mellersta, och c ett af de nedersta. Påpekas 

 må, att de alla äro osymmetriska, särskildt i anseende till sitt bakre parti, det 

 s. k. bihanget, ett parti som är af en rätt variabel form; jfr. de citerade bil- 

 derna. Alla foderblad äro böjda utåt; de begge nedersta blott föga; de öfriga 

 tre deremot temligen starkt, isynnerhet det öfversta udda; se bild. 1, 22 och 

 23, tafl. I. Denna foderbladens böjning står i samband med gestalten hos 

 blomkronan, för hvars blad foderbladen pätagligen äro afsedda att tjena som 

 stöd. Det nedersta kronbladet, som särskildt väl är i behof af stöd, då tunga 

 insekter vid sina blomsterbesök slå sig ned på detsamma, stödes af två foder- 

 blad, och dessa derjemte de största och starkaste; de båda sidokronbladen 

 stödas af hvar sitt foderblad, och de två öfversta gemensamt af blott ett. Fo- 

 derbladens bakre del, det s. k. bihanget, torde i någon mån tjenstgöra såsom 

 skydd för sporren med dennes för pollinationen så vigtiga innehåll. 



Det biologiskt vigtigaste och morfologiskt högst utvecklade af blomkro- 

 nans fem blad är det nedersta, udda kronbladet. Af dess funktioner må föl- 

 jande tre särskildt nämnas: 1) tillockandet af de vid pollineringen tjenstgörande 

 insekterna, 2) förvarandet på tjenligt ställe och sätt af det mogna frömjölet, 

 samt 3) skyddandet af nektarierna och förvarandet af den från dessa afsöndrade 

 honungssaften. 



Insekternas tillockande sker, såsom bekant, i väsentlig mån genom det s. 

 k. honungstecknet. Detta honungstecken utgöres hos Viola tricolor regel- 

 messigt af två beståndsdelar, åt hvilka jag skulle vilja gifva benämningarne 

 honungsfläcken och honungsstrecken. Huru vexlande färgen på ifråga- 

 varande kronblad för öfrigt må vara — den kan hos V. tricolor genuina vara 

 hvit, ljusgul, höggul, violett, rosenröd, purpurröd, gul och violett, hvit och vio- 

 lett etc. — ■ så behålla honungstecknets båda beståndsdelar dock ständigt sin 

 särskilda, bestämda färg. Honungsfläcken, som är belägen vid bladskifvans 

 bas, framför ingången till sporren, är alltid gul, höggul eller orangfärgad, jfr. 

 bilderna 5, 6, 10, tafl. I, och för öfrigt samtliga blomkronbilder af V. tricolor. 

 Honungsstrecken, som radiera från främre delen af honungsfläcken, hafva 

 regelmässigt en mörkt violett färg, understundom så mörk att den nästan stö- 

 ter i svart. Deras antal åter är underkastad vexling. Vanligen äro de sju; 

 men ej sällan finner man dem vara åtta eller nio (se bilderna 6 och 23, tafl. I), 

 och stundom äro de blott fem (se bild. 41, tafl. IV). 1 ) Att dessa honungs- 

 tecknets begge beståndsdelar ej äro af lika vigt i biologiskt afseende, anser 

 jag framgå deraf, att jag aldrig kunnat finna någon blomma som saknat ho- 

 nungs-fläck, men deremot träffat ej få som saknat honungs-streck.-). 



') Att honungsstreck finnas äfven hos de båda mellersta kronbladen, omtalas strax här nedan. 

 2 ) Se mera härom längre fram. 



