V. B. WITTROCK. VIOLA-STUD1ER. I. I I 



För förvaring af det ur ståndarknapparne utkomna, mogna frömjölet på 

 sådant sätt, att det af insekterna blir afhemtadt vid deras honungsbesök i 

 blomman, är den mellersta delen af det nedersta kronbladet på ett särskildt 

 sätt inrättadt. Denna mellersta del har form af en ränna, som bakåt fortsattes 

 i den slutna sporren och framåt uti kronbladsskifvans med honungstecknet 

 prydda, basala del; se bild. 5, taft I (förstor. -{). På insidan af denna ränna 

 finnas talrika, encelliga hår af den egendomliga form, som bild. 7, taft I (förstor. 

 1 f°) visar. Dessa hår äro så ställda, att de i rännans främre del bilda vägg 

 åt en uppåt öppen håla, hvilken fram- och baktill eger en liten ingångsport; 

 se bild. 5 pk, taft I. I rännans bakre del åter äro håren så anordnade, att de 

 bilda tillsammans med rännans botten en kanal med upptill genombrutet tak; 

 bild. 5 pk. Hela denna inrättning må, på grund af sin uppgift, benämnas 

 pollenmagasinet; dess främre del torde kunna benämnas pollenhålan, och 

 den bakre delen pollenkanalen. 1 ) Närmast ofvanpå pollenmagasinet ligga de 

 två nedre ståndarne (se bild. 6 a); och det är genom en mellan dessa stån- 

 dares irämre, membranlika bihang befintlig liten öppning som frömjölet faller 

 ned uti pollenhålan. 



Det nedersta kronbladets bakåt och snedt uppåt riktade, ihåliga del, 

 sporren, innesluter, såsom välbekant är, de två nedre ståndarnes bakåt riktade 

 bihang, nektarierna; se bild. 1 n. Uti sporrens öfre, hårlösa hälft förvaras 

 honungssaften, qvarhällen der af adhesionskraften. Såsom en egendomlighet 

 hos sporren må framhållas, att han alltid är mer eller mindre violett, hurudan 

 färg kronbladet än i öfrigt må ega; jfr. bilderna 5 och 6, taft I, liksom ock 

 bilderna 29 och 31, taft II, hvilka begge senare visa blomkronor, som i öfrigt 

 äro nästan helt och hållet hvita eller ljusgula. 



Innan vi lemna det nedersta kronbladet, må erinras derom, att öfre blad- 

 ytans epidermis har cellerna försedda med kägellika förlängningar uppåt; såsom 

 bild. 8 visar i 200 gångers förstoring. Vi se der tre celler från sidan, tre snedt 

 uppifrån, och en nästan rakt uppifrån. De kägellika förlängningarne äro fint 

 strimmiga på längden och stå enligt regeln ej vinkelrät på cellernas skifformiga 

 del, utan äro med sina spetsar mer eller mindre riktade framåt mot kronbla- 

 dets topp. På dessa kägelutskotts närvaro beror den skillrande glansen 

 hos kronbladens öfversida.-') Deras nytta i öfrigt torde vara den, att de göra 

 det lättare för besökande insekter att finna fäste på kronbladet, än om dettas 

 yta vore glatt. Ofversidans epidermisceller äro i allmänhet ofärgade ; men den 

 del af epidermis, som bekläder honungsfläcken, har cellerna färgade af gula 

 kromatoforer, och den del, som bekläder honungsstrimmorna, af violett cellsaft. 

 Undersidans epidermisceller äro alla ofärgade. 



De begge mellersta kronbladen, eller sidokronbladen, äro starkt böjda 

 på gränsområdet mellan bladens skaft och skifva, så att, under det att kron- 

 bladens skaft äro riktade framåt, deras skifvor äro riktade uppåt; se bild 1 ni. 



1 ) Då vi längre fram komma att sysselsätta oss med V. arvensis Murr., skola vi firma, att 

 pollenmagasinet der är af en enklare byggnad. 



2 ) Kronbladens undersida (eller baksida) saknar glans; och beror detta derpå, att denna si- 

 das epidermisceller blott hafva helt låga, kullriga upphöjningar. Dessa kullriga upphöjningar äro 

 töröfrigt försedda med fina strimmor, liknande dem hos ofversidans kägle-utskott. 



