12 ACTA HORTI BERGIANI. BAND 2. N!0 I. 



Denna de mellersta — liksom äfven de öfversta — kronbladens böjning, 

 står påtagligen i sammanhang med Viola-blommans hängande ställning. Vore 

 dessa kronblad raka, såsom det nedersta är det, skulle de, sedda uppifrån, 

 undanskymma det nedre kronbladet och dess honungstecken, på samma gång 

 som de sjelfva blott skulle visa sin svagare färgade, glanslösa undersida. Ge- 

 nom den ställning, som de på grund af böjningen intaga, visa de, uppifrån 

 och framifrån sedda, nu sin starkt färgade och glänsande öfversida, härigenom 

 bidragande till att locka de korsbefruktningen besörjande insekterna till blomman. 



De mellersta kronbladen bära på skifvans nedre del mörkt violetta 

 streck, som utgöra en beståndsdel af blommans honungstecken. Strecken äro 

 enligt regeln tre på hvardera kronbladet och äro så ställda, att de radiera från 

 blommans medelpunkt eller ingångsöppningen till sexualapparaten och sporren; 

 se bilderna 9 och 10, tafl. I. Någon gång äro honungsstrecken fyra på h varje 

 blad (se bild. 38 — 40, tafl. III), och i sällsynta fall kunna de hos högsommar- 

 exemplar saknas (bild. 26 och 27, tafl. II). Vid basen af bladskifvan ega dessa 

 blad en tofs af framåtriktade, tätt ställda, rätt kraftiga hår; se bilderna 1 och 

 9 cl. Dessa hår äro — såsom bild 11 visar vid 100 gångers förstoring — 

 encelliga, svagt klubblika och till färgen hvita (jfr. bild. 10). De tjenstgöra så- 

 som ett mot regn skyddande tak öfver sexualapparaten och det i pollenmaga- 

 sinet befintliga frömjölet; se bilderna 1 och 10. Direkta försök gifva detta 

 vid handen. Derjemte göra de otvifvelaktigt äfven den nytta, som F. Delpino 

 och Herm. Müller hos en del andra Viola-arter tillerkänner dem, nämligen att 

 utgöra goda stödjepunkter för korsningsförmedlande insekter vid deras blom- 

 besök. På öfre kanten af bladskaftets främre del ega sidokronbladen en enkel 

 rad af hår, så små, att de ej kunna urskiljas med blotta ögat. Hos bilderna 

 1 och 9 äro de vid 5 ä 6 gångers förstoring nätt och jemt synbara; bild. 12 vi- 

 sar dem tydligt vid 200 gångers förstoring. Vi finna af den senare bilden, 

 att dessa hår äro encelliga, utdraget kägelformiga och temligen tjockväggiga. 

 De delar af de begge sidokronbladens bladskaftskanter, på hvilka de hafva sin 

 plats, ligga så tätt intill hvarandra, att hårraderna från de begge bladen gripa 

 in uti hvarandra. Härigenom bidraga de i sin mån till att förhindra inträn- 

 gande uppifrån af regnvatten uti sexualapparatens och pollenmagasinets rum. 



De begge öfversta kronbladen äro af ungefär samma allmänna bygg- 

 nad som de begge mellersta; blott med den skilnad att de äro ännu starkare 

 böjda vid basen af bladskifvan, så att denna blir riktad ännu mera uppåt ; se 

 bild. 1. De ega inga honungsstreck och inga andra hårbildningar än de, alla 

 kronbladen tillkommande, kägellika öfverhudspapillerna. Till skilnad från de 

 öfriga kronbladen äro de nästan alltid enfärgade. För öfrigt prunka de regel- 

 mässigt med en starkare färg än de öfriga kronbladen; se t. ex. bild. 21 — 23, 

 tafl. I. Härigenom, samt genom sitt läge öfverst i blomman, bidraga de mer 

 än öfriga kronblad att göra blomman synbar (för insekterna) på längre afstånd. 



Sedan vi nu afhandlat de tre olika slagen af kronblad, hvart och ett för 

 sig, må ett par förhållanden påpekas, som beträffa blomkronan i dess helhet. 

 Den nyutslagna blomman hos V. tricolor har blomkronan i tre afseenden be- 

 tydligt olik den äldre (—.den några dagar gamla) blommans, nämligen 1:0 i 

 afseende på storlek, 2:0 i afseende på form och 3:0 i afseende på färg. 



